Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Dansk</strong> <strong>Tjekkisk</strong> <strong>Forening</strong> - <strong>Dialog</strong><br />
eneste stork. Vi fandt nemt hotel<br />
Royal, da det ligger på torvet - at jeg<br />
så endte med at køre en ekstra tur<br />
rundt om centrum for at finde ind til<br />
hotellets parkeringsplads er en helt<br />
anden sag. Vi daskede lidt rundt i<br />
byen, fik noget at spise og gik i seng.<br />
Søndag startede med, at vi gik på jagt<br />
efter den rigtige retsbygning, den var<br />
hurtigt fundet, for jeg havde nøje udvalgt<br />
det hotel, der ligger tættest på,<br />
og gennem en rude kunne vi se på en<br />
tavle, at ”vores” retslokale, nr. 111,<br />
faktisk skulle befinde sig i bygningen.<br />
Således sikre på at kunne være på<br />
rette sted til rette tid, tilbragte vi dagen<br />
i byens absolut anbefalelsesværdige<br />
zoologiske have. Anbefalelsesværdig,<br />
især fordi de fleste anlæg er<br />
så store, at dyrene kan opføre sig naturligt.<br />
Og så er der et nydeligt ulvepar.<br />
Og storke!<br />
Om aftenen spiste vi på Golf Club<br />
Restaurant, der ligger ved campingpladsen.<br />
Golf er lig med minigolf,<br />
man kan overnatte billigt, og køkkenet<br />
er udmærket, mens vinkortet sågar<br />
er over tjekkisk mellemklassestandard.<br />
Og så kan man spille kegler!<br />
Vi lejede en bane i en time, og<br />
Gitte fik heldigvis ondt i armen, heldigvis,<br />
fordi hun tillod sig at vinde!<br />
Hr. Jakobsen på vej til retten !<br />
Retten<br />
På slaget otte mandag morgen forlod<br />
vi hotellet og ankom til retsbygningen<br />
fem minutter senere.<br />
Ved informationsskranken – vagten<br />
er nok et mere rigtigt udtryk – stod<br />
tre bevæbnede retsbetjente (alle retsbetjentene<br />
vi så, var bevæbnede med<br />
en pistol), som jeg rakte brevet og<br />
pegede på lokale 111 i teksten efter<br />
det obligatoriske Dobrý den. Den<br />
kraftigste betjent bad om vores pas,<br />
spurgte om et eller andet, hvortil jeg<br />
kun kunne trække på skuldrene og<br />
foreslå, at vi valgte et andet sprog en<br />
tjekkisk, hvis vi skulle kommunikere<br />
meningsfuldt med ord. Det skulle vi<br />
ikke, men jeg blev anvist at gå igennem<br />
en sikkerhedskontrol, som det<br />
kendes fra lufthavnene, og da jeg var<br />
en anelse irriteret, valgte jeg at vade<br />
igennem den med pc, fyldte lommer<br />
m.m., hvilket som forventeligt udløste<br />
en hylen og bippen, mens alle<br />
lamper på den blinkede til min udelte<br />
fornøjelse. Så opførte jeg mig pænt,<br />
det gjorde betjenten såmænd også og<br />
til sidst lykkedes det mig at blive<br />
godkendt, hvorefter Gitte fik den<br />
samme tur. Dog skulle endnu en formalitet<br />
overstås, før vi kunne få lov at<br />
nærme os lokale 111: I mit nøglebundt<br />
er en minimalistisk schweizerkniv,<br />
så jeg efterlod nøglebundtet i<br />
receptionen efter at have underskrevet<br />
et dokument med tjekkisk tekst,<br />
hvorpå med stor omhu blandt andet<br />
var noteret Gittes navn og pasnummer,<br />
hvorfor jeg under min autograf<br />
(atter) skrev ”Læst, men ikke forstået”.<br />
Det berettigede mig til at få udleveret<br />
en plastikstrimmel med nummeret<br />
3 påskrevet. Så fik vi omsider anvist<br />
retningen mod 111, og fandt det<br />
for enden af en nydelig gang. Jeg tog<br />
i døren, der i det samme blev låst op<br />
indefra af det, der viste sig at være<br />
retssekretæren, hun gik ud, vi gik ind<br />
og hilste til en dame, der stod på et<br />
podium i den anden ende af lokalet.<br />
Hun – vi var ikke i tvivl om, at det<br />
var dommeren – hilste venligt tilbage<br />
og betød os, at vi skulle vente uden-<br />
for, hvad vi så gjorde. Der var magelige<br />
bænkerækker til en lang række<br />
retslokaler, og der kom hurtigt en<br />
først en nydelig ung dame og satte sig<br />
overfor os og derefter en yngre mand.<br />
Vi blev enige om, at jeg så ikke var<br />
det eneste vidne i sagen (næste fejl i<br />
rækken).<br />
En meget afslappet herre kom hastigt<br />
gående ned ad gangen og forsvandt<br />
ind i 111. Jeg foreslog, at det var den<br />
tiltalte, mens Gitte mente, at det måtte<br />
være en advokat, hvilket det naturligvis<br />
viste sig, at hun havde fuldkommen<br />
ret i, det var forsvareren.<br />
Efter et øjeblik lød der en summetone<br />
og en metalrør ved siden af, hvor vi<br />
sad, låste op og blev åbnet af en retsbetjent,<br />
der kiggede sig omkring, og<br />
stillede sig med let spredte ben og<br />
tommelfingrene i bæltet, så han blokerede<br />
gangen ned mod indgangen<br />
ved døren til lokale 111. Da han<br />
åbenbart var tilfreds med situationen,<br />
buzzede døren op igen og ud kom en<br />
kolonne på tre retsbetjente. Til den<br />
midterstes venstre håndled var lænket<br />
en person i håndjern, der blev ført ind<br />
i 111. Han, en mand i t-shirt og jeans<br />
med statur som et medlem af frømandskorpset,<br />
kiggede nysgerrigt på<br />
os, da han blev ført forbi os. Vi kiggede<br />
til gengæld dybt chokerede på<br />
hinanden over at se en simpel tyveknægt<br />
behandlet på den måde, for vi<br />
var ikke i tvivl om, at vi netop havde<br />
fået sat ansigt på Pavel Ševčík. Som<br />
Gitte sagde, vi vidste jo ikke, hvad<br />
han ellers havde lavet, og det er jo<br />
rigtigt, men det vildeste, der var<br />
nævnt i det anklageskrift, vi havde<br />
fået tilsendt, var tyveri af et Bosch<br />
anlæg fra en Škoda Octavia med skaden<br />
anmeldt til en værdi på CZK<br />
22.256,-. Vi var på andenpladsen med<br />
CZK 10.808,-!<br />
Den unge dame blev nu kaldt ind som<br />
første vidne, troede vi, den yngre<br />
mand skulle ind i et andet retslokale,<br />
så vi blev enige om, at med lidt held<br />
kunne vi stadig nå at få noget ud af<br />
dagen, lidt indkøb, en tur på postkon-<br />
8