1. Stuart Mill: (af) Kvindernes Underkuelse
1. Stuart Mill: (af) Kvindernes Underkuelse
1. Stuart Mill: (af) Kvindernes Underkuelse
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Af : <strong>Kvindernes</strong> <strong>Underkuelse</strong> ( 106?-\<br />
<strong>Stuart</strong> <strong>Mill</strong><br />
I I<br />
o$. al Geotg Drarfdeg<br />
bui *, en naturlig polititk Lov, 't de, der lider under Trykket <strong>af</strong><br />
en fra gammel fid'<strong>af</strong> bestaaende Magt, aldrig begynder med at<br />
beklagJsig over selve dennc Ma$t men kun over, ilt den udøves<br />
puo *I kuinde Maade. Der har ildtig fattedes Kvinder, som be-<br />
Llug*d" sig over den slette Behandiing, de led <strong>af</strong> deres Mænd'<br />
Dei vilde -h"u* ,*r., månge flere, hvis Klagen i dette Tilfælde<br />
ikke udæskede ril Genragelie og Forøgelse <strong>af</strong> den slette Behandling.<br />
Det e r dette, so* iart *"r ethvert Forsøg paa samridigt at<br />
haJndhæv" Mnndens Magr og dog beskytte Kvinden mod dens<br />
Misbrug. undtager man 8ørnene. er Kvinden det eneste væsen,<br />
d*r, ,,"å hun reisligt har bevisr, at hun har tridt en Forurettelse,<br />
pail ny [:liver givet i den skyldiges.l-{aand. Derfor vover Kvind*rn*-heller<br />
åut"n aldrig, selv efrer den mest <strong>af</strong>skyclige ng<br />
**rt lrngurrige slette Behandling' at benytte sig <strong>af</strong> de Love' der<br />
12<br />
er Bivne til deres Beskyttelse, og dersom de under lndtryk <strong>af</strong> en<br />
,iåodrruu*lig I-{arme'eller efter andres Raad tager deres Tilituft<br />
tif deml gaar r{eres hele Stræben straks dere{tcr *d paa at<br />
,"å ,lr, hva.l ie kan, for ar <strong>af</strong>sløre saa lidet sorn muligr a{ deres<br />
iltyt t" og skaane dercs Tyran for den Tu6;telse, han har fortient.<br />
Alle de sociale og alle de naturlige Betingelser forene sig.om at<br />
gøre der usandsyriligt. at Kvinderne i Forening skulde lcunne<br />
å;s* sig mod MåndJnes Magr. Sdlling er for.saa vidt for-<br />
-Deqes<br />
,tlttigira alle andre underordnede Kiassers, irt tleres Herrer<br />
vent; mere <strong>af</strong> dern end udvortes Tieneste. Miendene nøjes ikke<br />
med <strong>Kvindernes</strong> Lydighed, de har ogsaa Brug for deres Følelser.<br />
De vil alle, med Undtagelse <strong>af</strong> de aller raaeste, i den Kvinde' som<br />
er nærmest forenet rt"red du*, have ikkc alene en nødtvungen,<br />
men eR frivillig Slavinde, ikke blot en Slavinde, men en Favoritinde.<br />
De har &rfor ikke forsømt noget for at træibinde hendes<br />
Aand. De andre Slavers Herrer regner, med Hensyn til Hævdelsen<br />
<strong>af</strong> Lydighed, paa Frygt, enten paa den Frygt, som de seiv<br />
indgyder, Llt*t puo den religiøse Frygt' <strong>Kvindernes</strong> Herrer<br />
vil,#fra først <strong>af</strong> h"u* **r. end sirnpel Lydighed; derfor tog de<br />
ogsaa hele Opdragelsens Kr<strong>af</strong>t i Beslag og. benyttede den til at<br />
såtte dereu fo.maal igennem. Alle Kvinder opdrages fra den<br />
tidlige Barndom <strong>af</strong> i Jen Tro, ar ldealet for deres Karakter er<br />
gu^rk* modsat ldealet for Mandskarakreren; de <strong>af</strong>rettes til ikke<br />
I* huuu nogen Vilje, til ikke at <strong>af</strong>lægge sig selv alene Regnskab,<br />
rnen til at inderkaste sig, og til at <strong>af</strong>iægge andre Regnskab' Den<br />
gængse Morallære fortæller Kvinden, at hun har den Pligt at<br />
i"o"Jo, andre, og den gæng5e Sentimentalitet føjer ril, at dette<br />
er hendes Narur; hun bør fuldstændigt fornægte sig selv, kun<br />
leve i sine Hengivenhedsfølelser; det vil sige i de faa, man tillader<br />
hende or h"u*' Hengivenheden for den Mand, med hvern<br />
hun er forenet, og for de Børn, der udgør et nyt og u,igenkalde-<br />
Iigt Baand mellem hende og denne Mand. l-lvis vi nu for det før-<br />
,å b*trugtur den naturlige Tiltrækning, der fører de to Køn<br />
uo***n, d"rnæst Hustruens fuldkomne Åfhængighed <strong>af</strong> Manden,<br />
da hun maa takke hans l'Jaade for enhver Ret eller Fornøielse,<br />
hun har, og endelig betænke Umuligheden <strong>af</strong>, at hun<br />
kan søge og opnaa Hovedgenstanden for den menneskelige<br />
Attraa,-Agtelse nemlig, eller nogen anden Censtand for Samfundsærgerrigheden,<br />
anderledes end gennem ham, ser vi snart,<br />
13
at der vildc udfordres et Mirakel for" at Lysten til ar behage<br />
Manden ikke skulde blive en Slags Polarsrj;rrne i Opdrageisen<br />
og Dannelsen <strong>af</strong> Kvindens Karakter. Og da Mændene nu en<br />
Cang var i Besiddelse <strong>af</strong> dette store Middel til Indflydelse paa<br />
<strong>Kvindernes</strong> Aand, har de med en instinktrnæssig Egenkærlighed<br />
benyttct sig der<strong>af</strong> som det bedste Middel til at holde dem i Underkastelse<br />
verl at fremstille dem Svaghed, Selvfornægtelse,<br />
Overgiven <strong>af</strong> enhver Egenvilje i Mandens Hænder sorn Indbegrebet<br />
<strong>af</strong> <strong>Kvindernes</strong> Magt tilat indtnge.<br />
I.I<br />
Der er ofte rnellem Hustru og Mand rnerl Hensyn til alle ydrc<br />
Anliggender fuldkommen Oterensstemn-relse i Fslelser og fuldkomment<br />
Fællesskab i Anskuelser, uden at derfor den ene er<br />
trængt dybere ind i den andens indre Liv, end om de var blotte<br />
bekendte. Selv i det Tilfælde, hvor en sand Kærlighed forener<br />
dem, forhindrer Myndigheden paa den ene' Side og Underordningen<br />
paa den anden, at der opstaar en fuldkommen Fortrolighed.<br />
Det er godt muligt, at Kvinden ikke har til Hensigt at skjule<br />
noger, men der er dog rnange Ting, som hun ikke lader komme<br />
frem. Mellem Forældre og Børn kan man iagttage samme Sag.<br />
Til Trods for den gensidige Kærlighed, e{er måske i Virkeligheden<br />
forcner en Facler med sin 5øn, hænder der, som alle v6d,<br />
hyppigt at Faderen ikke kender, ja ikke engong aner visse Sider<br />
<strong>af</strong> sin Søns Karakter, nred hvilken Sønnens Kamnrerater og,<br />
Jævnaldrende er ganske fortrolige. Sandhtden er nemlig den, at<br />
nåar mån er i tn Stilling, der forcskriver en anden at se op til rin,<br />
saa er man ydersr slc-t stillet med I-lensyn til at finde fuldkommen<br />
Oprigtighe.{ og Frimodighed hos denne anden. Frygten for<br />
at synke i den trersonligheds Omdømme eller nriste noget <strong>af</strong> dens<br />
Hengivenhed, hvem mnn betrngter rned Ærefrygt, er saa,stærk,<br />
at den bibringer sclv en meget ærlig Karakter cn ubevidst Tiibøjelighed<br />
til at vise sig fra den snrukkcste Side, eller, om ikke<br />
fra den smukkcstc, saa dog fra den, sonr den irnden holder mest<br />
<strong>af</strong> at se. Man kan nred Sikkerhed sige, at to Mennesker næppe<br />
nogensinde har et fuldstændigt Kendskab til hinanden uden paa<br />
den Betingelse, at de ikke blot har Fortroligherl til hinanden nren<br />
er lige stillede.<br />
tr f,vor høj Grad gælder da ikke alt dette, naar den ene <strong>af</strong> Parterne<br />
ikkc blot staar under den irnc{ens Myndighed, men som<br />
Kvinde altid har lært, nr hendes Piigt bestonr i at underordne alt<br />
14<br />
under Mandens Velvære og Forgodtbefindende, og ikke lade<br />
ham se eller mærke noget hos hende, uden hvad der er ham behageligt.<br />
Alle disse Vanskeligheder forhindrer da, at en Mand<br />
kan eÅu"tue noget gennemført Kendskab til den eneste Kvinde,<br />
som han har tilsirækkelig Lejlighed til at studere. Hvis vi fremdeles<br />
betænker, at det at forstaa 6n Kvinde ikke nødvendigvis<br />
indeholder, ilt mån forstaar en anden; at. selv om man ktrnde<br />
studere mange Kvinder <strong>af</strong> en vis Stand og i et vist Land. ville man<br />
ikke derfor fotttoo Kvinderne <strong>af</strong> en anden Stand og i et andet<br />
Lnnd; og at selv om mån endog opfyldte denne Betingelse, vilde<br />
nran endnu kun kende Kvinderne {ra et eneste Tidsrum i Historien,<br />
saa kan vi med Rette påastaa, at Manden kun har kunner<br />
opnar et i beklagelig Crad ufuldstændigt og overfladisk Kendskab<br />
til Kvinden, som hun har været og som hun er, uden noget<br />
Hensyn til hvad hun kunde være blevet, oB at han ikke vil erhvern'e<br />
nogen bedre Kundskab, saa længe iltke Kvinderne selv<br />
faar sag,t os alt, hvad de har at lære os.<br />
Denne Tid er ikke kommen og vil kun langsomt komme. I)et<br />
er en Begivenhed fra i Gaar, at Kvinderne ved dE'res literære<br />
Talent eller i Kr<strong>af</strong>t <strong>af</strong> Samfundets Tilladelse formaar at henvende<br />
sig til Of{cntligheden. Faa Kvinder vover endnu at sige<br />
Noget, som de Mænrl, <strong>af</strong> hvem deres literære Bestræbelsers<br />
gode Udfald <strong>af</strong>hænger, ikke har Lyst til at høre. Lrd os blor erindre,<br />
hvorledes man indtil den seneste Tid har modtaget Udtaielser<br />
nf usædvanlige Meninger eller <strong>af</strong> formentlig overspændte<br />
Følelser, selv naar disse havde en Mand til Ophnv. Lad os betænke,<br />
hvorledes man endnu den Dag i Dag modtager dem, og vi<br />
vil hirve en svag Id6 om de Hindringer, der møder en Kvinde,<br />
som er opdraget i den Forestiiling, åt Skik og Brug og den offentlige<br />
Mening bør være hendes højeste Love, saa snåri hun i<br />
en Bog vil nedlægge nogrt, som hun henter fra Dybderne i sin<br />
egen Natur. Den storste Kvinde, der har efterladt V;erker <strong>af</strong><br />
den Rang, at de kunde give deres Forfattcrinde en fremragende<br />
Plads i sit I-ands Literatur {Fru de Staål}, har troet det nødvendigt<br />
at sætte derte Motto paa sit dristigste Værk; ."En Mand kan<br />
trodse den oflentlige hlening, en Kvinde maa underkaste sig<br />
den". Den storste'Del <strong>af</strong> hvad Kvinderne skriver om Kvinder, er<br />
kun Smiger for Mændene" Hvis den Kvinde, som skriver, ikke<br />
er gift, ser det ud, som om hun kun skrev for derved lettere at<br />
faa en Mand. Ja mange baade gifte og ugifte Kvinder gaar videre<br />
15
endnu; de udbreder ldeer, hvis Underdanighed overgaar alt,<br />
hvad nogen Mand, som ikke hører til de ganske lavttænkende,<br />
,trruu".illur synes om' Nu til Dags sker dette ganske vist.ikke<br />
saa ofte som i en endnu ikke langt tilbageliggende Tid. Kvinderne<br />
udraler sig friere og er villigere til at tilstaa deres virkelige<br />
Følelser. Lrlyfkuhguis er de, især i England, selv saadanne<br />
Kunstprodulitet, ut deres Meninger bestaar i en Sammensætning<br />
<strong>af</strong> et lille Element <strong>af</strong> personlige lagttagelser og Tanker,<br />
blan'det ind i en stor Mængde vedmgne Fordomme' Denne Tingenes<br />
Tilstand vil fra Dag til ntg tabe sig mere, men den vil i en<br />
itor Udstrækning vedvaie, saa længe vore Samfundsinstitutioner<br />
ikke tilstede-r Kvinden at udvikle sin Oprindelighed med<br />
samme Frihed som Manden' Naar den Tid kommer, men ikke<br />
før, vil vi faa ar se og ikke blot at høre alt, hvad man nødvendigvis<br />
maa lære for at lende <strong>Kvindernes</strong> Narur og vide, hvorledes<br />
Forholdene stemmer med den. [..-]<br />
(186e)