Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
udsagnet ”der er jo det der med <strong>diagnose</strong>r, ikke”. IQ italesættes som et redskab, der kan<br />
erstatte <strong>diagnose</strong>r, og kan det samme, nemlig give præcise rammer for optaget i centret. Her<br />
udtrykkes der elementer af en ”diagnostisk kultur” (Løchen, 1976) i socialforvaltningen, hvor<br />
en social kategorisering af målgruppen af forvaltningen tolkes gennem et<br />
medicinsk/pædagogisk/psykologisk tolkningsskema i mangel af egentlige <strong>diagnose</strong>r.<br />
En kritik af brugen af <strong>diagnose</strong>r og af en diagnostisk kultur kommer fra Løchen (1976), der<br />
beskriver kulturen på et psykiatrisk sygehus, og finder et særligt træk, som han kalder ”den<br />
diagnostiske kultur” Denne kultur fremmer – ifølge Løchen - en social kategorisering, som<br />
behandler alle problemer, som måtte opstå, gennem et medicinsk tolkningsskema. Løchen<br />
beskriver den diagnostiske kultur således: ”Den typiske diagnostiske forklaring er ikke<br />
uvitenskapelig. Den forklarer handlinger ved at lete etter deres årsak. Men den er begrenset,<br />
fordi den alltid plasserer årsakene til adferd i individet og ofte enda snevrere innen individets<br />
personlighet. Alt avhenger av individet” (Løchen, 1976: 212).<br />
En sådan individualiseret tolkning ligger meget langt fra den forståelse af handicap, der ligger<br />
i det relative handicapbegreb.<br />
En diagnostiske kultur, hvor symptommålinger erstatter <strong>diagnose</strong>r, kan ses som et udtryk for,<br />
at det organisatoriske filter består i den administrative brug af noget, der opfattes som<br />
videnskabelige og professionelle forklaringer.<br />
Som tidligere beskrevet er der flere mennesker, der opfatter sig selv som handicappede, end<br />
det antal, der modtager sociale ydelser. Dette giver i en vis forstand pres på de sociale ydelser.<br />
Det væsentlige i denne forbindelse er, at det er tydeligt, at det netop er <strong>diagnose</strong>r og en<br />
diagnostisk kultur - og dermed den medicinske tænkemåde - der er den mekanisme, der<br />
inkluderer og ekskluderer klienterne i systemet i de to kommuner, jeg har undersøgt.<br />
Samarbejde med familierne om problem- og problemløsningskategorier<br />
I modsætning til ovenstående beskrivelser af <strong>diagnose</strong>r og <strong>diagnose</strong>lignende forhold som<br />
adgangsbillet til socialforvaltningernes problemløsningskategorier, italesættes der også på den<br />
anden side et tæt samarbejde med familierne om definitionen af problemkategorier og<br />
løsninger, når de først er kommet ”inden for” i organisationen og er accepteret som tilhørende<br />
målgruppen for sociale ydelser. Jeg vil i det følgende give nogle eksempler på sådanne<br />
italesættelser.<br />
Socialrådgiveren fra den store kommune fortæller om sit samarbejde med familierne:<br />
92