Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
sociale system, og se efter, hvad der foregår i mødet, hvorledes de overordnede<br />
handicappolitiske principper udmøntes i dette samarbejde og på hvilken måde <strong>diagnose</strong>r<br />
spiller en rolle i forhold til selve tildelingen af sociale ydelser.<br />
Som jeg skrev i indledningen, er det en erfaring fra min egen praksis, at der i<br />
sagsbehandlingsprocessen lægges meget vægt på en medicinsk <strong>diagnose</strong>, således at brugerne<br />
oplever, at det er lettere at opnå en social ydelse, når der er stillet en <strong>diagnose</strong>, end det var før<br />
<strong>diagnose</strong>n blev stillet. Som jeg også skrev i indledningen, konkluderer<br />
Socialforskningsinstituttets undersøgelse af forældre til handicappede børns møde med det<br />
sociale system (Bengtsson et al, 2001), at ”et barn med en <strong>diagnose</strong> lettere kan blive ”en sag i<br />
systemet” end et barn <strong>uden</strong> – en <strong>diagnose</strong> er således med til at konstruere den bureaukratiske<br />
identitet” (Bengtsson et al, 2001: 104). Bengtsson påpeger, at <strong>diagnose</strong>r ikke er altafgørende<br />
for at få hjælp, men at de spiller en stor rolle alligevel, fordi der med dem kan åbnes nogle<br />
døre hurtigere.<br />
De to norske forskere Tøssebro og Lundeby har udarbejdet en stor både kvalitativ og<br />
kvantitativ undersøgelse: ”Å vokse opp med funksjonshemning” (Tøssebro et al, 2002). De<br />
har fundet, at de fleste forældre oplever, at <strong>diagnose</strong>n har gjort det lettere at få adgang til<br />
praktisk/økonomisk hjælp fra kommunerne. Omvendt er der ikke nogen signifikant forskel i<br />
de ydelser, som forældrene rent faktisk har fået (Tøssebro et al, 2002: 65). Denne konklusion<br />
modificeres dog af, at alle de forældre, der deltager i undersøgelsen er godkendt som<br />
tilhørende, det der hedder habiliteringsteams i Norge i deres respektive kommuner. Dvs. at<br />
barnets funktionsnedsættelse er fundet hørende til målgruppen for sociale ydelser.<br />
Det vil sige, at forskere både i Danmark og Norge har fundet, at en medicinsk <strong>diagnose</strong> spiller<br />
en vis rolle for tildeling af sociale ydelser. Jeg vil i det følgende forsøge at uddybe og<br />
nuancere disse fund.<br />
Jeg vil i min analyse i dette kapitel lade mig inspirere af perspektivet fra antologien ”At skabe<br />
en klient” (Järvinen et al, 2003), hvor en række forfattere arbejder med fænomenet<br />
klientgørelse – ikke set ud fra et individuelt klientperspektiv - men ud fra selve mødet mellem<br />
individet og en velfærdsinstitution, dvs. et symbolsk interaktionisktisk perspektiv. Det er ikke<br />
så meget selve klientgørelsesperspektivet, der interesserer mig her, men mere det næste<br />
fænomen, nemlig at i dette møde – påstår forfatterne - omsættes menneskelige problemer til<br />
”systemsprog” og klienter får tildelt problemidentiteter, der passer til velfærdsinstitutionens<br />
fastlagte forståelsesrammer (Järvinen et al, 2003: 10). Det kan fx være ”den bureaukratiske<br />
85