Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Det ser ud til, på baggrund af disse italesættelser, at der er behov for at udføre langt mere<br />
arbejde hos de forældre, hvis barn ikke har nogen <strong>diagnose</strong>, for at få forankret interaktionen i<br />
familien og blandt venner.<br />
Materialet fra handicapforeningen får en vigtig funktion hos forældrene, hvor barnet har en<br />
<strong>diagnose</strong>. Og <strong>diagnose</strong>n med de beskrevne implikationer i handicapforeningens materiale ser<br />
ud til at være velegnet til at beskrive den faktiske identitet.<br />
Det er altså langt lettere at forklare afvigelse i livsverdenen med en medicinsk<br />
forklaringsmodel.<br />
Der ses hos alle informanter en bestemt måde at mindske stigmaet på, nemlig normafikation,<br />
som består i en sammenligning med andre handicappede børn, som har det værre.<br />
Jeg vil nu forsøge at fortolke ovennævnte fund - vedr. familier med handicappede børns<br />
relationer til andre - ved hjælp af teorier om viden og magt og kommunikativ handlen.<br />
Derefter vil jeg sætte fundene i perspektiv i forhold til en større undersøgelse om danskernes<br />
holdninger til handicappede.<br />
Viden og magt<br />
Som jeg har vist i dette og forrige afsnit, er der vanskeligheder forbundet med at håndtere<br />
menneskelige afvigelser i livsverdenen. Vi ser, at benægtelse er en almindelig og udbredt<br />
første reaktion i den udvidede familie. Efterhånden som tiden går og benægtelsen ophæves,<br />
må der andre strategier til for at forstå afvigelsen, og vi ser, at der foregår sammenligninger,<br />
opdelinger og kategoriseringer. Vi har set det i forhold til klassifikationer af børnene med en<br />
bestemt <strong>diagnose</strong>, og vi har set det i forhold til alle de forklaringer, som forældrene til børn<br />
<strong>uden</strong> <strong>diagnose</strong> tilsyneladende skal give igen og igen.<br />
Jeg vil forsøge at fortolke disse fænomener ud fra et Foucaultsk syn på magt. Han mener ikke,<br />
at magt udelukker, undertrykker, maskerer eller bekæmper. Magten er produktiv (Foucault,<br />
2002: 210). Hans magtbegreb er antiessentialistisk. Magten er i sidste ende et nominalistisk<br />
begreb, en afledt effekt af et givet områdes styrkeforhold. Magten determineres ikke af<br />
enkeltpersoner eller generalstaber, og den kan heller ikke føres tilbage til Kapitalen eller<br />
andre store determinanter (Heede, 2002: 39). ”Magten skabes som produkt af en række uhyre<br />
komplekse, differentierede styrkeforhold, en alles kamp mod alle ofte helt nede på<br />
mikroplanet – fx relationer mellem forældre og børn, lærere og elever, læger og patienter,<br />
psykiatere og sindssyge, socialarbejdere og bistandsklienter, dommere og kriminelle, mænd<br />
og kvinder. Disse styrkerelationer er på en gang intentionale og ikke-subjektive, de har ingen<br />
”bagmænd”, men altid en række mål og retninger” (Heede, 2002:39). Magten ses i de<br />
73