Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
at informanten er under mistanke for at være lettere hysterisk: ”lad nu være med og skrue det<br />
hele op”.<br />
Goffman siger om den problematiske oplevelse normale kan have i forhold til den<br />
stigmatiserede:<br />
”Vi kan let komme til at synes, at den stigmatiserede enten er for aggressiv eller for forknyt,<br />
og i begge tilfælde finder vi, at han er altfor tilbøjelig til at tillægge vore handlinger et<br />
utilsigtet indhold. Måske føler vi selv, at vi ved direkte at vise vor bekymring og medfølelse<br />
med hans tilstand let kan komme til at overspille vor rolle; på den anden side, hvis vi rent<br />
faktisk glemmer, at han har den pågældende defekt, kan vi også let komme til at stille<br />
urimelige krav til ham, eller til at ringeagte hans lidelsesfæller af ren og skær<br />
ubetænksomhed” (Goffman, 1975: 32)<br />
Dette kan forklare benægtelsen og bagatelliseringen fra familiemedlemmerne af<br />
anderledesheden.<br />
Det er, da bedstemoderen møder professionelle på et ”tegn til tale”-kursus, at der sker et ryk i<br />
anerkendelsen hos hende af, at der er noget galt ("tegn til tale" anvendes som i dette tilfælde<br />
til børn, der har svært ved at lære at tale og forstå verbalt sprog):<br />
min mors vedkommende var det først, da hun kom på tegn til tale kursus, og jeg sagde til<br />
hende nu tager du på tegn til tale kursus, og de fortalte om, jamen, hvorfor tror du han lærer<br />
tegn, han er jo ikke døv, vel, nej, men prøv at høre her, jamen nu skulle jeg holde op, og hun<br />
kunne slet ikke forstå det, indtil hun kom derud, og de begyndte at fortælle om baggrunden,<br />
og hvorfor og, så blev hun jo altså lidt, hold da op, ikke,…så nu har.. selvfølgelig fordi skellet<br />
bliver større og større – det er ligesom om, da han var lille var det ikke så slemt, nu bliver det<br />
sådan ligesom om at det bliver mere og mere, ikke.<br />
Her italesættes at ”de” - nogle fagpersoner formentlig – fortalte om baggrunden for at<br />
anvende ”tegn til tale”, og så det at ”skellet” bliver større, som kan opfattes som en rewording<br />
for forskellen mellem den normale udvikling og barnets reelle udvikling bliver større og<br />
større, overbeviser moderen om ”hold da op”, at der er noget galt med drengen.<br />
Omtalen af ”skellet” mellem drengen og andre børn er en nominalisering. Forskelle i<br />
udviklingsprocesserne hos børn bliver hermed gjort til noget meget abstrakt. Her anvendes<br />
ordet ”slemt” om forskellen mellem drengens udvikling og de andre børns. Det ordvalg har en<br />
udpræget negativ betydning. Det gradbøjes dog ikke til, at det bliver værre og værre, men<br />
større og større og mere og mere. Det anderledes her italesættes således som forskellen i<br />
udvikling i forhold til andre børn – at være mere eller mindre bagud. Det kan tolkes som en<br />
italesættelse af den faktiske identitet over for den tilsyneladende identitet.<br />
63