Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
sådan lidt….jamen det er også fint nok, for vi gider heller ikke male fanden på væggen, vi ved<br />
jo ikke, hvordan det bliver<br />
I denne italesættelse ligger en vis bagatellisering fra faderens side, som kan tolkes som, at han<br />
lader opfattelsen af barnet blive i den tilsyneladende identitet: ”lad os nu se, hvor slemt, det<br />
bliver”. Det er den eneste italesatte reaktion, der ikke er ubetinget positiv og forstående i<br />
denne familie, selvom denne reaktion heller ikke italesættes som negativ.<br />
Også i denne familie har der således primært været positive reaktioner på barnets<br />
anderledeshed.<br />
Begge familier, hvor barnet har fået applikeret en <strong>diagnose</strong>, har stort set kun oplevet positive<br />
reaktioner fra den udvidede familie med enkelte undtagelser. De, der ikke italesættes som<br />
decideret positive, italesættes som bagatelliserende i forhold til barnets anderledeshed. Begge<br />
familier anvender materiale om sygdommen fra handicapforeningen til at forklare de andre<br />
om tilstanden.<br />
Det ser ud til, at den viden, der ligger i at have en <strong>diagnose</strong> og kunne udlevere materiale om<br />
handicappet, er med til at fastslå den faktiske identitet over for den udvidede familie og<br />
dermed bidrage til at mindske stigmatiseringen af barnet.<br />
Familierne, hvor barnet ikke har fået applikeret en <strong>diagnose</strong><br />
I de to familier, hvor barnet ikke har fået applikeret en <strong>diagnose</strong>, ser det ud til, at der er langt<br />
større problemer i deres samhandlen med familiemedlemmer i den udvidede familie.<br />
Som jeg vil vise, havde Ulriks familie svært ved at se og/eller acceptere, at der var noget galt<br />
med barnet. Her var ingen <strong>diagnose</strong>, og der bliver diskuteret og forhandlet, og relationerne<br />
kommer i spil. Der er tale om en ængstende og uforankret interaktion, og at der af de normale<br />
bliver anvendt kategoriseringer, der ikke passer i situationer, hvor en person har et stigma. Og<br />
da det er den, der har stigmaet, der får flest erfaringer med at håndtere sit stigma, er det<br />
ham/hende, der bliver bedre til at styre disse (Goffman, 1975: 33).<br />
Et eksempel på en sådan interaktion er følgende italesættelse:<br />
med familien har det jo været sådan, jamen, altså jeg kender jo også en, som når han<br />
snakkede heller ikke, da han var tre år, vel. Tag det nu roligt, ikke, og lad nu være med og<br />
skrue øh det hele op, og jeg ved ikke hvad, øh, ja, de har virkelig tag det nu roligt, tag det nu<br />
roligt, ikke<br />
Her anvendes direkte tale – med familiens stemme. Der er overwording i den direkte tale i<br />
form af gentagelsen af ”tag det nu roligt”. Der italesættes med denne overwording en<br />
bagatellisering og benægtelse af, at der er noget galt med barnet og en indirekte antydning af,<br />
62