Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
At acceptere barnet, som det er<br />
Moderen siger: øm…..og det tog da noget tid for os, sådan og …ligesom…forstå det og<br />
acceptere, at sådan var hun….men altså da vi så ligesom var færdig med undersøgelserne og<br />
fik at vide, at jamen hun har noget arvæv…og det er ligesom det, der er problemet, så var det<br />
ligesom, så begyndte vi sådan at acceptere, jamen okay…du var jo god til så at sige, jamen<br />
sådan er Ulla, lad os komme videre herfra – griner<br />
Der er nogen pauser, som kan tolkes som implicit modalitet i udsagnet om at forstå og<br />
acceptere. Forståelsen og accepten følges ad med undersøgelserne på hospitalet. Der er<br />
kategorisk modalitet i udsagnet om, hvad der er galt: ”hun har noget arvæv .. og det ligesom<br />
det, der er problemet”. Dermed italesættes en stærk affinitet til udsagnet. Moderen henviser<br />
til, at faderen var god til at acceptere pigen, som hun er. Også her bruges kategorisk modalitet:<br />
”jamen sådan er Ulla”, hvorved barnet italesættes som accepteret og ikke stemplet.<br />
Faderen uddyber baggrunden for sin accept:<br />
det var lidt på baggrund af børneafdelingen ovre på (sygehuset), ikke, …som jeg synes hele<br />
vejen igennem har vi fået en …..øh..en meget utrolig god… jeg vil ikke sige støtte men<br />
forklaring på nogen ting, når vi har spurgt, vi har fået en forklaring, ikke, og vi har også fået<br />
en forklaring på at…de ikke ved så meget om hjernen, altså de har ligesom erkendt ret tidligt,<br />
at at at…de sådan set ikke kunne hjælpe os så forfærdeligt meget, sådan at vi kunne ikke gå<br />
ind i hjernen og skære hende op og sige og reparere, det var bare et spørgsmål om og pace<br />
hende<br />
Faderen beskriver, at lægen har været god til at forklare, hvad de vidste og ikke mindst, hvad<br />
de ikke vidste noget om. Dette leder underforstået til, at så er der ikke andet at gøre end at<br />
acceptere Ulla som hun er. Forklaring er et nøgleord her, i betydningen at lægge kortene på<br />
bordet også om alt, de ikke ved og dermed heller ikke kan hjælpe så meget. Der er næsten<br />
overwording i, hvor god forklaringen har været ”meget utrolig god” som tegn på optagethed<br />
af dette fænomen. Samtidig har budskabet været at ”pace hende”.<br />
Med det menes, forklarer moderen:<br />
det de lagde meget vægt på, det var den fysiske træning, at børn indtil syvårsalderen kan<br />
gendanne noget hjernevæv, så det syntes de var meget vigtigt, at vi ligesom arbejdede med det<br />
Og det har virket, siger faderen:<br />
og det kunne vi jo tydeligt se, at der skete, der skete en fremgang….så man kan sige, hun har<br />
aldrig været gået i stå. Vi har hele tiden kunnet se hun.. fulgte med op. Ikke helt op til<br />
målstregen, men hun var hele tiden sådan en postgang efter, ikke,… men vi har nok<br />
sådan……..vi har nok ret tidligt accepteret det begge to<br />
55