Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Social praksis<br />
Det er i det ovenstående beskrevet, hvorledes teksterne kan analyseres som tekst og som<br />
diskursiv praksis. Teksterne skal endvidere analyseres som den sociale praksis, de er en del af,<br />
og som de er med til at konstituere og som de konstitueres af. Det, som Fairclough benævner<br />
”diskursens sociale matrix” skal bestemmes. Diskursens sociale matrix består af de sociale og<br />
hegemoniske relationer og strukturer, som konstituerer de bestemte tilfælde af social og<br />
diskursiv praksis, som jeg undersøger (Fairclough, 1992, 237). Jeg har beskrevet, hvordan jeg<br />
vil undersøge handicapområdets diskursorden. Jeg vil derefter undersøge de konkrete tilfælde<br />
af diskursiv praksis, som består af mine interviews - som jeg analyserer som tekster - og se<br />
på, hvorledes disse tekster forholder sig i forhold til de sociale og hegemoniske relationer og<br />
strukturer, som jeg fandt i diskursordenen. Der vil jeg se efter, om teksterne er konventionelle<br />
og reproducerer diskursordenen eller om de er kreative og oppositionelle og dermed bidrager<br />
til at forny diskursordenen.<br />
Det er her i analysen af den diskursive praksis i forhold til diskursordenen, at jeg kan nærme<br />
mig konklusionerne på min problemstilling. Det er her, de ideologiske og hegemoniske<br />
effekter i forhold til videnssystemer, sociale relationer og sociale identiteter kan findes.<br />
(Fairclough, 1992, 238). Til den analyse supplerer jeg med anvendelse af social teori, som jeg<br />
omtaler senere i dette kapitel.<br />
Problemer med metoden<br />
Det er dog ikke en helt uproblematisk metode, der her er tale om. De største problemer ligger<br />
i skellet mellem det diskursive og det ikke diskursive (Jørgensen et al, 1999: 101), og der er<br />
Fairclough ikke til megen hjælp. Han skriver, at relationen er kompleks og dialektisk og<br />
ændrer sig over tid. Des<strong>uden</strong> skriver han, at der kan anvendes social teori til at bestemme den<br />
sociale praksis, men han angiver ikke, hvordan og hvor meget. Der er således ikke nogen lette<br />
løsninger på dette problem. Jeg har valgt at håndtere dette problem på flere forskellige måder,<br />
og forsøgt at argumentere undervejs for, hvornår jeg ser noget som en del af det ikke<br />
diskursive og dermed den sociale praksis.<br />
Jeg forsøger således at fremanalysere og argumentere for, hvad der tilhører det ikke<br />
diskursive. Det gør jeg bl.a. ved hjælp af de sproglige analyser, hvor jeg fx tolker udsagn med<br />
fuld agency som afspejlinger af den sociale praksis. Hvor det er muligt underbygger jeg dette<br />
med andres undersøgelser, der har fundet samme fænomener i den sociale praksis. Dernæst<br />
bruger jeg teori til at underbygge mine fund og argumentere for, hvor jeg finder at teorien er<br />
med at støtte antagelsen af, at disse fund er en del af den sociale praksis.<br />
16