Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
på subjektet selv. Panoptismen er en internaliseret overvågning med disciplinære funktioner.<br />
Der er tale om en politisk teknologi. Dermed sker der det, at den enkelte normaliserer det<br />
anderledes og selv er med til at reducere opfattelsen af handicap og stemple det afvigende.<br />
Samtidig har jeg fundet, at tilstedeværelsen af en medicinsk <strong>diagnose</strong> gør det meget lettere at<br />
forklare andre, hvad det hele handler om, dvs. inddele. Det lægevidenskabelige stempel har en<br />
magt i sig selv, og den viden der ligger i <strong>diagnose</strong>n giver en magtposition over for andre – ved<br />
at vide noget, som andre ikke ved. Diagnosen bliver dermed en beherskelsesform. Den viden,<br />
der ligger i en <strong>diagnose</strong>, giver magt. Tilstedeværelsen af en <strong>diagnose</strong> konstituerer således en<br />
magtrelation.<br />
Jeg har fundet et sted, hvor denne magtrelation ikke er virksom; det er i forhold til<br />
børnegrupper. Børns hierakisering er ikke underlagt magten fra <strong>diagnose</strong>r – den viden ændrer<br />
ikke noget hos børn – der har viden ikke betydning i den kontekst.<br />
Emancipatoriske potentialer<br />
Habermas argumenterer for, at den kendsgerning, at klassekonflikten, som prægede de<br />
kapitalistiske samfund i deres opkomstfase, er blevet institutionaliseret og dermed bragt til<br />
tavshed, ikke betyder, at der ikke findes protestpotentiale i det moderne samfund i det hele<br />
taget. Men potentialet opstår nu langs andre konfliktlinier - nemlig om forsvaret for og<br />
restitueringen af truede livsområder. At leve med et handicap kan siges at være et truet<br />
livsområde. Det er ikke så længe siden, at handicappede har været endog meget undertrykte.<br />
Det er altså ifølge Habermas ikke mere fordelingsproblemer, men spørgsmålet om livsformer<br />
og kultur, som ligger i protesten. Det er problemer vedrørende livskvalitet, ligeberettigelse,<br />
individuel selvrealisering, deltagelse og menneskerettigheder. Det er konflikter inden for den<br />
kulturelle reproduktion, den sociale integration og socialisationens områder (Habermas, 1981:<br />
501).<br />
Vi så hos De Samvirkende Invalideorganisationer – og også hos familierne i min<br />
undersøgelse - en optagethed af fordelingsproblemer. Også ligestilling generelt optager De<br />
Samvirkende Invalideorganisationer.<br />
Habermas skelner mellem frigørende potentialer og modstands- og regressionspotentialer i<br />
protesten. I modstands- og regressionsbevægelserne ses en mere defensiv karakter: de er<br />
orienteret imod koloniseringen af områder til fordel for kommunikativt strukturerede – og<br />
ikke imod erobningen af nye territorier (Habermas, 1997: 504).<br />
Blandt modstands- og regressionsbevægelserne ser han to typer, der kan skilles ud fra<br />
hinanden:<br />
123