Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Jeg har ikke fundet nogen tilfælde, hvor forældrene trækker på en symbolsk interaktionistisk<br />
diskurs. Når forældrene bliver klienter i det social system, trækker de des<strong>uden</strong> på<br />
lighed/ulighedsdiskursen, som vi skal se i det følgende.<br />
Diagnosers betydning for tildeling af sociale ydelser<br />
På det institutionelle plan, i socialforvaltningen, har <strong>diagnose</strong>n en større betydning, end man<br />
skulle forvente i forhold til lovgivningens manglende vægtlægning af <strong>diagnose</strong>r. Diagnosen<br />
fungerer som administrativ kategori, idet der forekommer store problemer for familierne, hvor<br />
barnet ikke har en <strong>diagnose</strong> i forhold til målgruppedefinitionen – dvs. i grænselandet i forhold<br />
til at komme ind i socialforvaltningen og blive betragtet som tilhørende målgruppen for<br />
sociale ydelser. På trods af, at Serviceloven foreskriver det relative handicapbegreb som<br />
vurderingskriterium, så bliver de lægelige oplysninger og diagnostiske kategorier alligevel<br />
den vigtigste og helt afgørende adgangsbillet. Der ses da også tydelige forskelle mellem de<br />
familier, hvor der er applikeret en <strong>diagnose</strong> på barnet, og dem hvor der ingen er, forskelle i<br />
forhold til, hvor let det er at opnå sociale ydelser. Diagnosen spiller således en væsentlig rolle<br />
i forhold til at matche forvaltningernes problemkategorisering med dens problemløsninger og<br />
dermed for at få tildelt sociale ydelser. Diagnosen giver ikke alene adgang til materielle<br />
ydelser som fx de handicapkompenserende ydelser merudgifter og tabt arbejdsfortjeneste,<br />
men også til immaterielle ydelser som hjælp til bearbejdning af sorg og krise i forbindelse<br />
med at have fået et handicappet barn. Forældrene oplever samarbejdet med socialrådgiveren<br />
som bedre, jo mere rådgiveren lever op til oplysningspligten.<br />
Jeg fandt organisatoriske forklaringer på dette fænomen, idet jeg påpegede, at <strong>diagnose</strong>r og<br />
lægelige oplysninger bliver anvendt som filter i socialforvaltningerne. Dette fænomen<br />
argumenterede jeg for skulle ses som et udtryk for processoral konformitet, hvor<br />
forvaltningerne som følge af pres vælger at gøre tingene på samme måde som alle andre<br />
forvaltninger – at efterligne andre. Der trækkes her på institutionaliserede myter om, at<br />
lægelige oplysninger og dokumentation giver en sikkerhed.<br />
At det så netop er lægelige oplysninger, der anvendes, forklarede jeg med, at den<br />
lægevidenskabelige viden bliver konstitueret til at være en magtinstans, og at denne viden<br />
anvendes af socialforvaltningerne til at inddele ansøgerne analytisk, således at ingen uværdigt<br />
trængende kommer ind. Den lægevidenskabelige viden transformeres til beherskelsesformer i<br />
forvaltningen. Det partikulære, der fremhæves i forvaltningen bliver dermed det medicinske.<br />
Lægevidenskabens indflydelses rolle som positiv videnskab og som model for andre<br />
videnskaber, forklarer den stærke indflydelse, som denne videnskab har.<br />
115