Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Handicappet uden diagnose - Elisabeth Kampmann
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
medicinsk afvigelsesdiskurs i forhold til barnets identitet som dem, hvor barnet har en<br />
<strong>diagnose</strong>.<br />
Jeg har undersøgt, hvilken rolle <strong>diagnose</strong>n spiller i forhold til relationerne til familie og<br />
venner. Når der kommer et handicappet barn skal det rummes i livsverdenen. Jeg har vist i<br />
kapitel fire, hvordan afvigelsen giver anledning til ængstelse og usikkerhed i interaktionen<br />
med andre mennesker. Dette fænomen kaldte jeg – med Goffmans begreb - for uforankret<br />
samhandlen. Det bliver den handicappede eller den nærmeste familie selv, der skal forklare de<br />
andre, hvorledes de skal forholde sig til afvigelsen. Jeg har fundet, at <strong>diagnose</strong>n fungerer som<br />
et godt forklaringsredskab i livsverdenen i forhold at håndtere den uforankrede samhandlen,<br />
og at de nære omgivelser tilsyneladende bliver er bedre til at forstå og integrere det<br />
handicappede barn og dets familie, når der foreligger en <strong>diagnose</strong>.<br />
For familierne <strong>uden</strong> <strong>diagnose</strong> er der tale om et meget stort arbejde i at forklare, hvad<br />
afvigelsen handler om. Der er en udbredt tendens til bagatellisering og benægtelse i den<br />
udvidede familie, hvor barnet ikke har en <strong>diagnose</strong>, som virker generende på familierne, der<br />
bliver nødt til at insistere på, at der er noget galt, og blive ved og ved med at forklare og<br />
fortælle om afvigelsen for at forankre interaktionen. Her er det altså en stor fordel at kunne<br />
trække på den medicinske diskurs, som er velegnet til at forankre interaktionen.<br />
Der er ikke i livsverdenen noget stort vidensforråd at trække på i forhold til handicap, og<br />
danskernes holdninger til handicappede er ikke generelt positive – især ikke til<br />
udviklingshæmmede. Det ser således ud til, at det er langt det letteste at forklare afvigelse i<br />
livsverdenen med en medicinsk forklaringsmodel.<br />
Der trækkes således meget på den medicinske del af afvigelsesdiskursen. Der trækkes i langt<br />
mindre grad på andre af afvigelsesdiskurser. Der er i den diskursive praksis enkelte eksempler<br />
på, at der trækkes på pædagogiske afgivelsesdiskurser om adfærd, og her er<br />
grundforestillingerne de samme som i den medicinske tænkning, og de stammer formentlig<br />
fra den denne tænkning. Som jeg har argumenteret for, er den medicinske videnskab<br />
forbillede for andre videnskaber, og dette smitter i høj grad af på forestillingerne om<br />
handicap.<br />
Der trækkes i meget få tilfælde på os/dem diskursen i forståelsen af barnet i forhold til<br />
forståelse af identitet. Der trækkes på den i en modereret diskursrepræsentation og kun i lille<br />
udstrækning på denne diskurs hos forældrene.<br />
114