You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ANNA MICHELSEN OCH J. P. JACOBSENS UNGDOMSKRIS 3<br />
sedermere snarast bedomts utifrån Edvard Brandes' synpunkt. Georg<br />
Christensen, (a. a. 28 f.) som har en fin forståelse for Jacobsens omtåliga<br />
och kansliga natur, sager till att borja med, att hennes tragiska 6de<br />
gjorde ett „uudsletteligt" intryck på diktaren och att det var forstå<br />
gangen, som hans religiosa åsikter „maatte staa deres Prøve og vandt<br />
deres dyrekøbte Sejr", men tillågger långre fram (sid. 85) i trots hårav:<br />
„Ingen Kvinde har skrevet sit Navn ind i hans Livs Historie". Oluf<br />
Friis (Dansk Biogr. Leks. 11, 1937, 309 ff.) har en oppen blick for att<br />
„hun var forbundet med det dybeste, men ogsaa det farligste i hans<br />
(Jacobsens) egen Natur: Drømmeriet". Vilhelm Andersen och Borup<br />
ha sett hennes profil i en del ungdomsforsok av Jacobsens hånd, och<br />
allmånt ar man ense om att hon stått modell till Bartholine Blide i<br />
Niels Lyhne.<br />
Det avgorande momentet i Jacobsens ungdomskris tycks dock, mer<br />
an man forut gjort gallande, sammanhånga med minnet av den<br />
odesdigra upplevelsen och dess foljder for bagge parterna. En så central<br />
dikt i Jacobsens produktion som Det bødes der for, vårs forstå<br />
strof stammar från ungdomsåren, låter en ana det starka intryck han<br />
bar på och ej kunde avskudda sig.<br />
„Det bødes der for i lange Aar<br />
Som kun var en stakket Glæde;<br />
Det smiler man frem i flygtig Stund,<br />
Man bort kan i Aar ej græde.<br />
Der rinder Sorg, rinder Harm af Roser røde.<br />
Ej Smilet vil lyse din Dag i Seng,<br />
Men Taaren har gode Stunder;<br />
Thi Smil er Glands kun af det, der er,<br />
Graad Skyggen af det, der gik under.<br />
Der rinder Sorg, rinder Harm af Roser røde."<br />
(IV: 118) 1 .<br />
Summan av den livserfarenhet som Jacobsens språkror i romanerna<br />
kommer till ar också den, att månsklig disharmoni och otillfredsstållelse<br />
har sina rotter i något sjalvforvållat, i en skuld, medveten<br />
eller omedveten, som man sonar „i lange Aar". Marie Grubbe (1:198)<br />
tror, att hon „havde rørt ved en Stræng, der intet maatte tone" och<br />
Erik i Niels Lyhne (II: 212) undrar, om det år „en hemmelig Nerve,<br />
der er gaaet itu ? — — •— Noget, man har svigtet eller forbrudt maaske,<br />
hvem veedl". Av ett brev till E. Brandes 2/VIII, 1880, Breve 98 f.)<br />
1 J. P. Jacobsen, Samlede Værker I—V, 1924—29, cit. I etc.<br />
1*