You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ANNA MICHELSEN OCH J. P. JACOBSENS UNGDOMSKRIS 33<br />
sjukligt overdrivna forestållningar om hennes egen uselhet. Hon „martred—••<br />
sig selv med Tanker, stindere end Torne, og slog<br />
sig selv med Ord, langt hvassere end Svøber, til hun forvirredes<br />
af Kval og Pine og søgte en døvende Trøst i at slænge sig<br />
henad Gulvet " (II: 204). Den njutning, Jacobsen menade,<br />
att hon fann i denna grymhet mot sig sjålv, år sjalvfornedringens<br />
salighet.<br />
„For i den første Bitterhed vil hun netop føle Haardheden i hele dens<br />
Styrke, hun vil ikke nøjes med at gaa Vejen paa sine Fødder, hun<br />
vil krybe den paa sine Knæ, og det just der, hvor den bedst er brat og<br />
hvor Stenene er de spidseste. Hun vil ingen Haand eller Hjælp, vil ikke<br />
løfte sit Hoved, lad det tynge til alt, hvad tynge vil, hun vil have sit<br />
Ansigt helt ned i Støvet og smage det med sin Tunge." (II: 220).<br />
Då den ohyggliga tragedien med hennes man intråffar och hon får<br />
meddelandet om det i samma stund, som hon våntar sin ålskare, bryter<br />
hennes hysteriska natur fullstandigt igenom och de fruktansvårda ord<br />
och tankar med vilka hon marterar sig, liknar Jacobsen vid „ganske<br />
det samme fanatiske Had til sig selv som det, der bringer Nonnen til at<br />
hudflette sit nøgne Legeme. Hun søgte begejstret efter lave Ord, og<br />
berusede sig i Selvfornedrelse og i en Ydmyghed, der brændte efter<br />
Ringhed." (11:250).<br />
Då Jacobsen sande Anna Michelsen Marie Grubbe vid julen 1876,<br />
tilisammans med ett brev, gav den henne en psykisk chock, som hon<br />
inte på lang tid kom over. Ett litet kort från henne, (odat.) skrivet<br />
omedelbart efter mottagandet, visar, att hon misstanker honom for<br />
att ha menat henne med nåstan alla de osympatiska figurerna i boken<br />
och att hon kånner sig tråffad av skildringen av Maries barndom.<br />
„Din Bog piner mig og jeg er saa syg. Mener du mig med Sofie<br />
Urne og Ulrik Christian, jeg ligner dem begge. Undertiden synes<br />
jeg, at Marie Grubbes Liv i den første Halvdel af Bogen er<br />
ikke Dit •— men mit —• men hvem er saa Ulrik Christian? •— hvor<br />
er Du? Hvorfor sendte du mig den Bog? og dit Brev? Hvor du har<br />
været haard imod mig og jeg som vil gjøre alt for dig. Du mangler Tro<br />
Peter. Skriv mig et kjærligt Ord til."<br />
Har år Anna helt bragt ur jåmvikten, men det forvånar åndå, att<br />
hon kunnat sammanstalla sig sjålv med dessa varmblodiga renåssansgestalter,<br />
som stålla till våldsamma scener, och att hon absolut utgår<br />
ifrån att hon och han sjålv skola finnas i boken. Detta år inte den<br />
blida Anna man forestaller sig efter att ha last hans Asalidikter. Hon<br />
<strong>Danske</strong> <strong>Studier</strong> <strong>1939</strong>. 3