Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
162 FRA SPROG OG LITTERATUR<br />
en Skærveslager ved Landevejen har kunnet inspirere en udpræget social<br />
indstillet Digter som Aakjær til et Digt. Og da han tilmed har talt med<br />
en sådan Vejens Arbejder og givet ham en lille Skærv, er det ret naturligt,<br />
at denne Situation og de dermed Tid efter anden forbundne Overvejelser<br />
af social Art har dannet sig til et Livsbillede, som Aakjær så<br />
i en lykkelig Stund udformede i Ord i seks mesterlige Vers. I det skønne,<br />
simple Digt om Jens Vejmand har Digteren med jydsk Ordknaphed<br />
givet en Karakteristik ikke blot af den fattige Arbejdsmand, men også<br />
et Naturbillede af store Dimensioner. De blanke Stjerner på Himlen,<br />
den duggfriske Sommermorgen, Decembernattens Knugen, alt giver i<br />
få Træk det uforglemmelige Indtryk af et Menneskes Kår gennem<br />
Årene, indtil Døden kommer som Hvilen efter Møjen.<br />
I et ældre Digt om Vejmanden, Zakarias Nielsens to smukke<br />
Versr „Til Stenslageren" (Digtsamlingen „Klokkespil", 1902, 9) er det<br />
helt andre Toner, der lyder. Her spørger Zak. Nielsen om, hvem der<br />
er nyttigst for Samfundet, Digteren eller Stenslageren. Digteren vil<br />
spille for ham og skaffe lidt Søndagsglæde til den gamle Mand og slutter:<br />
„Gid vi maa lette andres Vej, til vore egne Veje ender". Aakjærs Vers<br />
er udsprunget af et Sind, der både religiøst og socialt var ganske<br />
anderledes stemt end den blide sjællandske Digters.<br />
I hvert Vers hos Aakjær er der en Linje, hvor man træffer den halvt<br />
sørgmodige halvt muntre Vending: „det er saamænd Jens Vejmand",<br />
der taktfast minder os om den ensomme Mands ensformige Gerning.<br />
Denne Verslinje har sin Forhistorie; Forfatteren daterer, som vi ved,<br />
sit Digt til 19/6 1905, men allerede tre År tidligere skrev Valdemar<br />
Rørdam i „Gudrun Dyre": „Dær gik såmænd Jens Vejmand og flyttede<br />
sin Ko" 1 . Der er ingen Grund til at tvivle om, at den jydske Digter var<br />
blandt „Gudrun Dyre"s mange beundrende Læsere 2 . „Jens Vejmand"<br />
nåede den store Berømmelse. Digtet blev siden foreviget under næsten<br />
enhver Form, i Musik, Tegning, Postkort og Skillingsviser. Det blev<br />
spillet på Lirekasser og hvert Barn i Landet nynnede på det, efter at<br />
det på Carl Nielsens Melodi 3 i 1909 havde Betingelserne for at blive<br />
tilegnet af et syngende Folk, der samtidig også var meget indtaget i<br />
Th. Bergs Vise om Skamlingsbanken (med Melodi af Peter Wiirck)<br />
fra 1909: „Hist, hvor Kornet gyldent bølger sig for Vinden"*. Aakjærs<br />
Digt, der har en social Tendens, blev af denne Grund stærkt angrebet<br />
af Mads Jepsen, der skrev en hel Bog mod det, betitlet „Jens Vejmand"<br />
(1910), en gammeldags Nutidsbetragtning, der har til Hensigt<br />
at vise, at Digtet var skadeligt ved sin Moral, det nedbrød Agtelsen for<br />
Arbejdet m. m. Jepsen omtaler Jens Vejmands Tilfredshed med Tilværelsen<br />
5 og fremhæver det håndværksudførte Arbejde og Arbejdets<br />
Glæde i Modsætning til Fabriksvirksomheden. — En smuk og rigtig<br />
!) „Gudrun Dyre", 2. Udg. (1903), 54. Jfr. smsts., 16: Generalen „har givet<br />
Jens Vejmand fri Græsning til hans Ko".<br />
2 ) Johs. Brøndum-Nielsen i<br />
Nationaltidende 21/2 <strong>1939</strong>. 3 Carl Nielsens Melodi har iflg. Udtalelse af H. Griiner-Nielsen<br />
sin Forudsætning i en gammel fynsk Almuemelodi. * Jfr. Kolding<br />
Folkeblad 22/5 1937. 5 Henning Kehler har senere fremført lignende Betragtninger<br />
mod Aakjærs Digt, der er at finde i Aakjærs Samlede Værker I<br />
(1920), 185 og Samlede Digte I (1931), 244, 359 (Noter). Jfr. Efterladte Erindringer<br />
(1934), 54.