You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
126 ANDERS BÆKSTED<br />
Da man i det 16. aarhundrede tog fat paa runestudiet, var man<br />
ikke ganske klar over disse forhold. Olaus Magnus havde, som tid-<br />
Ugere omtalt (side 121) paa sin runetavle fra 1555 et særligt tegn for y.<br />
Derimod giver han A værdien z, og saaledes anvendes den ogsaa i<br />
Das Doberaner Anthyrlied (side 122) og andre steder. Derimod var<br />
Bureus klar over, at A er en r-lyd. Paa sin rune-oversigtstavle 1 anfører<br />
han udfor r baade R og A. Worm gaar nøjere ind paa spørgsmaalet<br />
i 1636 2 og bestemmer A dels som betegnelse for y, dels som<br />
en særlig r-lyd, et ,r finale', der kun kan bruges i slutningen af ord<br />
og som i sig ,optager' en vokal, e, a, u, y. Worms væsentlig rigtige<br />
syn sejrede efterhaanden, men maatte dog døje adskillig ubillig kritik.<br />
Den svenske lærde Olof Verelius bestemmer saaledes A som binderune<br />
af \ og n og læser den som au. Tilmed tillader han sig at skæmte<br />
med Dr. ,Orm', der jo snart gengiver det omstridte tegn ved y, snart<br />
ved r 3 .<br />
Imidlertid var det nu baade paa Bures og Worms runetavler 4 at<br />
læse, at runen for r dels var R dels A, de to tegn stadig anbragt ved<br />
siden af hinanden og jævnbyrdigt. Fra Worm gik opfattelsen videre,<br />
aabenbart i mange tilfælde uden nøjere studium i den tilhørende text,<br />
for snart ser man A anvendt som betegnelse for r alle mulige steder,<br />
ikke alene som ,r finale', men midt inde i ord og som forlyd. Der er<br />
en hel lille gruppe indskrifter, der netop udfra dette forhold kan bestemmes<br />
som tilhørende tiden efter Worm (evt. efter Bure). Grunden<br />
til, at man saa ofte ser A foretrukket fremfor R ligger vel i det forhold,<br />
at for mange af de mennesker, der morede sig med at riste og skrive<br />
runer, har det været magtpaaliggende, at det frembragte mindesmærke<br />
havde saa lidt lighed med latinsk skrift som muligt.<br />
Som en af de ældste af de danske indskrifter, hvor A (sammen<br />
med R) optræder som betegnelse for r, kan nævnes den, der læses paa<br />
det saakaldte Skonabåck-honv 5 , der har faaet navn efter sit tidligere<br />
opbevaringssted, en herregaard i Sydskaane. Det dateres med<br />
1 Runakænslanæs læræ sban, Uppsala 1599. 2 Runer seu Danica literatura<br />
antiqvissima, 1636 p. 76—79. s Manuductio compendiosa ad Runographiam<br />
Scandicam antiquam recte intelligendam, Uppsala 1675 p. 32 f.: Doctor Orm uti<br />
sin Literatura cap. 11 haller henne fore att wara R, uti thet 12. cap. icke aldeles<br />
R, uti thet 16. cap. upreknar han henne ytterst, och kallar Y . 4 Worm,<br />
anf. arb. p. 58, 61. 5 Nu i Historiska Museet i Lund. Omtalt hos N. H. Sjoborg:<br />
Samlingar for Nordens Fornalskare II, 1824 p. 189 f., pi. 47—48 fig. 154<br />
og 158. — Jørgen Olrik, Drikkehorn og Sølvtøj fra Middelalder og Renaissance,<br />
1909 p. 10—11, fig. 11.