Polarfronten 2004
Polarfronten 2004
Polarfronten 2004
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
UDGIVET AF DANSK POLARCENTER NR. 3/SEPTEMBER <strong>2004</strong> PRIS 35 kr.<br />
<strong>Polarfronten</strong><br />
Grønlandsk isbjørn var ikke tvekønnet, læs side 8<br />
Ilulissat Isfjord på UNESCO's verdensarvsliste, læs side 12
INDHOLD<br />
4<br />
6<br />
8<br />
10<br />
11<br />
12<br />
14<br />
16<br />
17<br />
18<br />
24<br />
Eventyret om ringene<br />
I Inglefield Land i det nordvestligste Grønland står forskerne<br />
ansigt til ansigt med et svært forklarligt fænomen.<br />
Møde med en af Jordens store katastrofer<br />
Plantefossiler i Jameson Land fortæller historien om den dramatiske<br />
overgang fra Trias til Jura for 200 millioner år siden.<br />
Et skridt i den rigtige retning<br />
Mistanken om, at en grønlandsk hunbjørn skulle være tvekønnet,<br />
et blevet afkræftet efter en grundig undersøgelse.<br />
Boret i bund<br />
Boringer på Indlandsisen har hentet vand og plantedele op<br />
fra isens bund, som kan fortælle om tiden før nedisningen.<br />
Grønlands ældste ski<br />
Fundet af et stykke træ, der med stor sandsynlighed stammer<br />
fra et par ski, peger på, at dette transportmiddel også blev brugt i Grønlands norrøne periode.<br />
Isfjorden som globalt arvestykke<br />
Så skete det! Ilulissat Isfjord er blevet optaget på UNESCO’s verdensarvsliste.<br />
NANOK i historiens fodspor<br />
De seneste to somre har folk fra Nordøstgrønlandsk Kompagni registreret gamle hytter og fangststationer i<br />
Nordøstgrønland.<br />
Galathea-ekspeditionen genoplives<br />
Den traditionsrige Galathea-ekspedition ser nu ud til at blive genoplivet i 2006-2007.<br />
Kommentar<br />
Styrk den dansk–grønlandske forskningsindsats i Arktis.<br />
Fire kvinder frem for et hjemmestyre<br />
En ny jubilæumsbog tager temperaturen på den grønlandske kultur efter et kvart århundrede med hjemmestyre<br />
og leverer samtidig et indspark i kulturdebatten.<br />
Tjekkede Thule-portrætter<br />
En aktuel fotoudstilling på Nordatlantens Brygge skildrer, hvordan polareskimoernes hverdag i stigende grad<br />
præges af globaliseringen.<br />
Dansk Polarcenter er en institution<br />
under Ministeriet for Videnskab,<br />
Teknologi og Udvikling og har til<br />
opgave at støtte og koordinere dansk<br />
polarforskning.<br />
<strong>Polarfronten</strong> udgives af:<br />
Dansk Polarcenter<br />
Strandgade 100H<br />
1401 København K<br />
Tlf.: 32 88 01 00<br />
Fax: 32 88 01 01<br />
E-mail: polarfronten@dpc.dk<br />
Internet: www.dpc.dk<br />
Udkommer 4 gange årligt<br />
Oplag: 4000<br />
Deadline for bidrag til næste nr.<br />
20. november <strong>2004</strong>.<br />
Abonnement koster 125 kr. for et år og<br />
tegnes gennem Dansk Polarcenter.<br />
Redaktionen:<br />
Hanne Petersen<br />
ansvarshavende redaktør<br />
Poul-Erik Philbert,<br />
redaktør, DJ<br />
Irene Seiten, layout, DJ<br />
Uffe Wilken<br />
Jens Jørgen Kjærgaard, DJ<br />
Jane Tolstrup<br />
Gabrielle Stockmann<br />
Henning Thing<br />
Produktion og tryk:<br />
Datagraf Auning AS<br />
Forsidefoto: Foto: Steen Andersen<br />
(HuntersMagazine.com)<br />
Indsamling af isbjørneprøver i<br />
Østgrønland<br />
Artikler i <strong>Polarfronten</strong> giver ikke nødvendigvis<br />
udtryk for Dansk<br />
Polarcenters holdning.<br />
Eftertryk er tilladt i uddrag med<br />
kildeangivelse.
Foto: ARCTIC CORING EXPEDITION <strong>2004</strong><br />
Nordpolen var subtropisk<br />
Sedimenter udvundet fra Lomonosov-ryggen under Polarhavet afslører, at<br />
der for 55 millioner år siden var subtropisk klima på Nordpolen.<br />
Borekerneprojektet i Polarhavet er logistisk udfordrende pga. klimaet, og ikke mindst fordi en<br />
boring fra et skib gennem den bevægelige is kan være svær at kontrollere.<br />
Et stille, lavvandet hav med 20 grader varmt<br />
vand og et rigt dyreliv! Så indbydende og<br />
fremkommelig tog Nordpolen sig ud for<br />
55 millioner år siden – i hvert fald hvis<br />
man skal tro et internationalt forskerteam,<br />
der har udført boringer i Lomonosov-ryggen<br />
under Polarhavet. I borekernerne har<br />
de fundet beviser for, at der dengang var<br />
subtropisk klima på Nordpolen.<br />
Algefossiler er nøglen<br />
Nøglen til den nye viden er små algefossiler<br />
fundet i borekernerne. Disse levede<br />
helt tilbage i en periode med maksimal<br />
opvarmning for 55 millioner år siden.<br />
Det ekstremt varme klima skabte en naturlig<br />
drivhuseffekt, der var årsag til, at<br />
store mængder kulstof blev ledt ud i atmosfæren.<br />
Atmosfærens kulstofindhold<br />
skønnes da at have været 6-8 gange større<br />
end i dag. Forskerne har også fundet<br />
tegn på, at en del af Polarhavet engang<br />
var en stor ferskvandssø – sandsynligvis<br />
da Lomonosov-ryggen var en del af det<br />
nuværende Sibirien.<br />
Ifølge den engelske palæontolog Michael<br />
Kaminski, der var en af deltagerne<br />
i ekspeditionen, viser borekernernes indhold,<br />
at mange havbundsdyr uddøde un-<br />
der den ekstreme opvarmning. For flere<br />
arters vedkommende var der endda tale<br />
om masseuddøen.<br />
Farer undervejs<br />
Det er Arctic Coring Expedition (ACEX),<br />
der har gennemført boringerne i Lomonosov-ryggen,<br />
som strækker sig fra Ellesmere<br />
Island over Nordpolen til et punkt<br />
nær New Siberian Islands. Efter at have<br />
tilbragt seks uger på havet med isbryderne<br />
Oden, Vidar Viking og Sovetskiy Soyuz<br />
er det næste skridt nu at få analyseret de<br />
mange indhentede data. I den forbindelse<br />
har forskerne sat hinanden stævne i<br />
Bremen i november måned – under forhåbentlig<br />
mere rolige forhold end i Polarhavet,<br />
hvor mange farer lurede undervejs.<br />
Ikke alene løb ekspeditionen ind i en<br />
faretruende isvæg, der en overgang så ud<br />
til at ville vælte ned i en af isbryderne og<br />
forårsage stor skade. Også et par ubudne<br />
isbjørne skabte furore, da de forsøgte at<br />
trænge ind på et af skibene. Det lykkedes<br />
dog at skræmme dem væk ved hjælp af<br />
skibets signalhorn.<br />
Jane Tolstrup<br />
Læs mere om ekspeditionen på<br />
www.rcom-bremen.de/English/IODP.html<br />
Is og vand<br />
Is er frossent vand, men hvorfor er is så lettere<br />
end vand? Hvorfor flyder isbjerge? Forklaringen<br />
er simpel: Vand er tungest og har højest vægtfylde<br />
ved +4° C (dvs 1 liter rent ferskvand vejer 1000<br />
gram). Ved koldere temperatur udvider vandet<br />
sig og får lavere vægtfylde, indtil det ved 0° C fryser.<br />
1 liter ren is vejer 917 gram. Gletscheris har<br />
små luftbobler i sig, så derfor vejer 1 liter gletscheris<br />
ca. 900 gram. Havvand, som isbjerge flyder<br />
rundt i, er koldt og desuden saltholdigt, så 1<br />
liter havvand vejer 1025 gram. Forskellen i vægtfylde<br />
mellem isbjerg og havvand er derfor 900/-<br />
1025 = 0,87, dvs. at 87% af et regelmæssigt formet<br />
isbjerg er under og 13% over vandet. Som tommelfingerregel<br />
er altså 7/8 af et flydende isbjerg<br />
usynligt.<br />
Grønlands mange gletschere producerer årligt<br />
30–40.000 isbjerge, hvoraf halvdelen stammer<br />
fra Uummannaq-området og Diskobugten,<br />
især Ilulissat Isfjord. I alt en isproduktion på 60<br />
milliarder tons! De største isbjerge fra Diskobugten<br />
er moppedrenge på omkring 30 millioner<br />
tons, men det største isbjerg nogensinde set på<br />
den nordlige halvkugle blev i 1882 observeret i<br />
den vestlige del af Baffinbugten og efter opmåling<br />
skønnet til at veje mere end 9 milliarder tons,<br />
svarende til 4 liter drikkevand til hvert menneske<br />
på Jorden hver dag i 1 år. – En lille isterning i<br />
forhold til det største antarktiske isbjerg, som<br />
bestod af 1400 milliarder tons ferskvandsis!<br />
De store iskæmper fra Vestgrønlands gletschere<br />
flyder rundt med havstrømmene og smelter<br />
ganske langsomt. Vandets veje fører dem<br />
vestover til Baffin Islands østkyst og derfra sydover.<br />
Kun 1-2% af isbjergene når så langt sydpå<br />
som St. Johns, Labrador (48°N) og ganske enkelte<br />
en sjælden gang helt ned til Bermuda<br />
(32°N); – en rejse på mindst 4500 kilometer.<br />
3
Minturn-cirkler set fra<br />
luften. Cirklerne, som<br />
består af syenit-blokke,<br />
er fra et par meter til 80<br />
meter i diameter og er<br />
synlige, fordi syenitten<br />
er bevokset med sorte<br />
laver.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
Eventyret om ringene<br />
Noget så sjældent som et svært forklarligt glaciologisk fænomen er, hvad forskerne står ansigt til<br />
ansigt med i Inglefield Land i det nordvestligste hjørne af Grønland.<br />
Den forunderlige historie tager sin begyndelse en forårsdag<br />
i 1983. Historien om de udefinerbare, men umiskendeligt<br />
virkelige ring- og cirkelformede aflejringer,<br />
der pryder et vifteformet område i det centrale<br />
Inglefield Land i det nordvestligste Grønland. Minturncirkler<br />
er de blevet døbt, efter elven, der gennemskærer<br />
det udstrakte, flade område ud mod Kane Bassin.<br />
Opdagelse af dimensioner<br />
Den første, der får syn for den mærkværdige sag, er<br />
en canadisk helikopterpilot, som på sin fridag fra en<br />
arkæologisk ekspedition på jagt efter bl.a. teltringe<br />
på Ellesmere Island flyver et smut henover Kane Bassin.<br />
Men er der ikke det store at komme efter på Ellesmere<br />
Island, viser der sig til gengæld at være banebrydende<br />
opdagelser i vente på den anden side af bassinet.<br />
Et utal af ring- og cirkelformede ’tæpper’, store<br />
som små, møder ham fra den grønlandske kyststrækning.<br />
Opstemt vender han tilbage, men de spændte<br />
arkæologer må dog – efter at den fantastiske nyhed<br />
er overbragt, og forventningerne skruet i vejret – snart<br />
se det store, arkæologiske scoop gå fløjten. Det kan<br />
nemlig hurtigt konstateres, at de mystiske cirkler umuligt<br />
kan være gjort af menneskehånd. Herefter går<br />
opdagelsen i glemmebogen.<br />
I 1994 genopdager danske forskere det hidtil ukendte<br />
geologiske fænomen, da Grønlands Geologiske Un-<br />
Fotos: Peter Appel<br />
dersøgelser (GGU) indleder flybårne, geofysiske undersøgelser<br />
i Inglefield Land. Som led i disse undersøgelser<br />
bliver der taget en lang række flyfotos, som<br />
afslører de sort-grålige, skarpt optrukne cirkler og<br />
ringe. Flybillederne udløser mange spekulationer om<br />
fænomenets årsag. Bl.a. diskuteres det, om strukturerne<br />
er vulkanske kraterrør, der kunne være diamantførende,<br />
resultat af meteornedslag eller overfladefænomener<br />
forårsaget af permafrost. En formodning<br />
om, at strukturerne kunne være tegn på diamantførende<br />
kimberliter, får tillige et mineselskab til at indlede<br />
undersøgelser i området i 1995. Området viser<br />
sig dog hurtigt at være en blindgyde i jagten på diamanter.<br />
Det bliver påvist, da malmgeologen Peter W.<br />
U. Appel, der i dag er seniorforsker ved Danmarks og<br />
Grønlands Geologiske Undersøgelse (GEUS) sammen<br />
med mineselskabet besøger området.<br />
Senere samme år tager Appel med på en ny GGUekspedition<br />
til Inglefield Land – en ekspedition, der<br />
skal komme til at danne grundlag for hans arbejde<br />
med at formulere det første bud på en sammenhængende<br />
teori om det mystiske fænomen.<br />
Kodeord: syenit<br />
For hvad er de gjort af, disse besynderlige forekomster,<br />
der veksler i størrelse fra et par meter til omkring<br />
80 meter i diameter? Efter at have registreret<br />
ca. 300 Minturn-cirkler og undersøgt ca. 175 er man<br />
nået frem til den konklusion, at de består af løse blokke<br />
af bjergarten syenit, der ligger som tæpper draperet<br />
hen over blokmark og fjeld. Blokkene er ofte bevoksede<br />
med sorte laver, hvilket ikke er uvæsentligt,<br />
da de ellers ville være usynlige. Grunden hertil er, at<br />
syenitblokkene indeholder lidt flere næringsstoffer<br />
end de omkringliggende gnejsblokke.<br />
Det er imidlertid anderledes svært at give en forklaring<br />
på, hvordan Minturn-cirklerne er blevet dannet.<br />
Peter W. U. Appels bud er, at Indlandsisen har<br />
haft en finger med i spillet – og at cirklerne derfor er<br />
et glaciologisk fænomen.<br />
- Syenitten blev transporteret fra bunden og op til<br />
overfladen som følge af isens forskellige bevægelsesmønstre.<br />
Da Indlandsisen begyndte at smelte efter i<br />
mange år at have dækket Inglefield Land, blev syenit-
lokkene fritlagt på overfladen. Det smeltende vand<br />
løb nu i floder, som pga. isens ringe hældning skabte<br />
lukkede, cirkelformede slyngninger, de såkaldte mæandere.<br />
De mange syenitblokke blev i denne proces<br />
lejret i slyngingerne, hvor de dannede cirkler eller<br />
ringe, fortæller Peter W. U. Appel (se figuren).<br />
Flere teorier i spil<br />
Ikke mange har som Appel turdet komme med et bud<br />
på en forklaring på fænomenets opståen. Der er dog<br />
andre teorier i spil, herunder især én der yder Appels<br />
forklaring kvalificeret modstand.<br />
Det er lektor i geografi ved Tårnby Gymnasium, Niels<br />
Münther, der stiller sig tvivlende overfor, om mæandrerende<br />
floder kan forårsage så skarpe linjer, som<br />
præger Minturn-cirklernes ydre kant. Og det især<br />
hvis der ikke samtidig er lineære strukturer at spore.<br />
I stedet foreslår han, at der kan være tale om smeltevandssøer<br />
på stagnerende is, som bliver fyldt op med<br />
skidt og herefter aflejres på jordoverfladen i takt med<br />
isens smelten. Denne teori giver blot ingen forklaring<br />
på, hvordan ringene blev dannet.<br />
Peter W. U. Appel er selv opmærksom på, at punktet<br />
med de mæandrerende floder er det svage led i<br />
teorien. For at komme videre i udforskningen håber<br />
han på i nærmeste fremtid at få mulighed for at foretage<br />
sammenlignende undersøgelser på Varangerhalvøen,<br />
omkring Qaanaaq og i I. C. Christensen Land,<br />
hvor der er fundet lignende forekomster.<br />
- Det er bl.a. afgørende at få undersøgt, om der ligger<br />
et system til grund for fænomenet, eller om det<br />
blot er resultat af dødishuller. Samtidig er det væsentligt<br />
at få afprøvet den nuværende teori på de øvrige<br />
områder for enten at kunne videreudvikle eller<br />
forkaste den i det videre arbejde, siger Appel. Som et<br />
konkret initiativ i den forbindelse har Appel formuleret<br />
et bud på et forskningsprojekt til udførelse som<br />
led i Det Internationale Polarår i 2007-8.<br />
Mens vi venter …<br />
Noget tyder på, at Minturn-cirklerne findes mange<br />
steder i Grønland. Man kan bare ikke se dem, fordi de<br />
ikke som i Inglefield Land er bevokset med laver.<br />
Sammen med tidligere logistikchef ved Dansk Polarcenter,<br />
Hauge Andersson, er Appel i øjeblikket i<br />
gang med ud fra luftbilleder at kortlægge forekomsten<br />
af de Minturn-cirkler i Nordgrønland. Hauge Andersson<br />
har i den forbindelse påtaget sig at registrere<br />
synlige Minturn-cirkler samt at kortlægge områder,<br />
hvor der – på baggrund af generel topografi, lokale<br />
iskapper og tidligere placering ved Indlandsisens<br />
rand – er mistanke om, at cirklerne kan forekomme.<br />
Foreløbig må vi andre væbne os med tålmodighed<br />
og håbe på, at der inden alt for længe skrives et nyt<br />
kapitel i eventyret om ringene.<br />
Jane Tolstrup<br />
Kontakt: Peter W. U. Appel, GEUS, tlf. 38 14 22 14,<br />
pa@geus.dk<br />
Peter Appel fortæller om Minturn-cirklerne i<br />
DPC’s Polarcafé tirsdag den 2. november <strong>2004</strong>.<br />
Sådan blev Minturn-cirklerne til<br />
…. måske.<br />
Grafik: Henrik Kiær<br />
Første trin i dannelsen skete for ca. 8.000 år siden, da Indlandsisen dækkede landet.<br />
På grund af permafrost var fronten frosset fast til underlaget, mens der længere<br />
inde under isen var plusgrader. Det betød, at isen pressede sig hen over fronten, og<br />
i denne bevægelse løsnedes de underliggende syenitblokke og transporteredes op<br />
mod isoverfladen.<br />
Da Indlandsisen begyndte at smelte, blev de mange syenitblokke fritlagt og lå på<br />
isoverfladen i store mængder. Da isfronten stadig var frosset fast til underlaget,<br />
kunne smeltevandet ikke som normalt løbe under isen, men blev presset op på<br />
overfladen. Og da samtidig isen hældede ganske lidt, løb vandet her langsomt og<br />
skabte mæandrerende smeltevandsfloder. Efterhånden gled de mange syenitblokke<br />
ned i slyngningerne, og afhængig af hvor mange blokke der var i området, blev der<br />
dannet cirkler eller ringe, som man finder i landskabet i dag.<br />
5
Finn Surlyk i felten i Jameson<br />
Land, som er det absolut<br />
bedste sted i verden<br />
at indsamle plantefossiler,<br />
hvis man er interesseret<br />
i den voldsomme overgang<br />
mellem Trias og Jura.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
Møde med en af Jordens<br />
store katastrofer<br />
En geologisk ekspedition har i sommer søgt efter plantefossiler i Jameson Land. Interessen samler sig<br />
især om de voldsomme hændelser under overgangen mellem Trias- og Juraperioderne, der rystede Jorden<br />
for 200 mio. år siden og efterlod et ufrugtbart slettelandskab med ganske få planter i sit kølvand.<br />
Jorden er gennem sin 4,6 milliarder år lange geologiske<br />
historie flere gange blevet ramt af gigantiske naturkatastrofer,<br />
som med overvældende kraft har vendt<br />
fuldstændig op og ned på den langsomt fremadskridende<br />
udvikling. Dyre- og plantelivet i store dele af<br />
verden uddøde, nogle få arter overlevede, og først efterhånden<br />
som den rystede klode kom til hægterne<br />
igen, dukkede nye arter op.<br />
Tag til Kap Stewart<br />
En af de danske geologer, der forsker i Jordens store<br />
rystelser, er professor Finn Surlyk fra Geologisk Institut<br />
på Københavns Universitet, og han fortæller, at<br />
kendskabet til Jordens masseuddøener er relativt nyt:<br />
- Indtil for få år siden var enhver ide om masseuddøen<br />
og store katastrofer stort set bandlyst i geologien.<br />
Man fulgte en geologisk udgave af darwinismen,<br />
som sagde, at alt var resultatet af langsomme, gradvise<br />
ændringer. Nu ved vi, at det er fuldkommen forkert.<br />
Den geologiske udvikling domineres i virkelig-<br />
Foto: Mahai Popa<br />
heden af meget store begivenheder efterfulgt af lange<br />
perioder af kedsommelighed.<br />
Surlyk har studeret den dramatiske overgang mellem<br />
de to geologiske perioder Trias og Jura for 200<br />
millioner år siden. Den er betydelig mindre kendt end<br />
overgangen mellem Kridt og Tertiær for 65 millioner<br />
år siden, hvor dinosaurerne uddøde, men er ligeså<br />
voldsom og regnes blandt de fem store katastrofer i<br />
Jordens geologiske historie.<br />
Geologerne får bl.a. deres viden om de store omvæltninger<br />
ved at undersøge forstenede planter i aflejrede<br />
lag fra de pågældende tidsrum. Og er man på<br />
jagt efter den flora, som spænder over overgangen<br />
mellem Trias og Jura, så gør man klogt i at tage til Jameson<br />
Land i Østgrønland nord for Scoresby Sund.<br />
Her finder man en af verdens rigeste fossile floraer i<br />
en flere hundrede meter tyk lagserie, der kaldes Kap<br />
Stewart Formationen. Den ældste del af floraen er fra<br />
slutningen af Trias og den yngste fra begyndelsen af<br />
Jura, så man i detaljer kan studere overgangen mellem<br />
de to perioder.<br />
De fossile floraer blev opdaget af den danske geolog<br />
Harz for omkring 100 år siden og blev i 1930’erne<br />
detaljeret beskrevet af englænderen Tom Harris. Samlingen<br />
af puslespillet af forstenede planter viste, at<br />
Trias- og Jurafloraen er næsten totalt forskellige, og<br />
at så godt som alt plantelivet uddøde under overgangen<br />
mellem de to perioder.<br />
Årets fund<br />
Derfor er det ikke overraskende, at sommerens feltarbejde<br />
er foregået netop i Jameson Land, hvor Surlyk<br />
som medlem af en internationalt sammensat forskergruppe<br />
systematisk har indsamlet plantefossiler<br />
og kortlagt lagdelingen i Kap Stewart Formationen.<br />
Surlyk er sedimentolog og kan ved at studere de<br />
200 millioner år gamle geologiske lag f.eks. sige, hvordan<br />
floder og søer og landskabet har set ud. Da planter<br />
kun forstener under vand, hvor det iltfattige miljø<br />
forhindrer forrådnelse, er sedimentologens bidrag en<br />
vigtig brik i den arbejdsdeling, som findes i en geologisk<br />
projektgruppe.
Fotos: Finn Surlyk<br />
Surlyks hypotese før sommerens feltarbejde var, at<br />
når stort set hele den højere planteverden uddør, så<br />
får man et afsvedet, steppeagtigt landskab med bregner<br />
og nogle få andre hårdføre planter, og at de radikale<br />
ændringer i forvitring, erosion og afstrømning i<br />
landskabet må afspejle sig i store ændringer i lagenes<br />
udvikling, f.eks. i form af mere sand og grus, mindre<br />
ler, flere flodaflejringer og færre søaflejringer. Hans<br />
store håb var derfor at finde nogle lokaliteter, hvor<br />
grænsen mellem lag fra Trias og Jura kunne fastlægges<br />
præcist, således at denne hypotese for alvor kunne<br />
efterprøves.<br />
Og det fandt han, selvom han skulle helt frem til<br />
den sidste dag, før det skete. Surlyk var sammen med<br />
en anden ekspeditionsdeltager taget til en fjeldside,<br />
hvor flere af ekspeditionsdeltagerne havde arbejdet<br />
allerede i 2002, blot ikke Finn Surlyk, som var blevet<br />
løftet ud af området efter en ulykke, hvor han havde<br />
beskadiget sin ene hånd. Der var enighed om, at det<br />
var et yderst interessant område, men ingen havde<br />
set lige det, som sedimentologen Surlyks trænede øje<br />
fangede:<br />
- Vi bevægede os på en stejl og høj fjeldside, som<br />
nederst bestod af aflejringer fra Trias, og så lige pludselig<br />
ser jeg et tyndt, mørkt lag og – bang! – derefter<br />
vælter det ind med sand. Her stod jeg direkte over for<br />
overgangen fra Triastiden med dens aflejringer fra et<br />
sø- og sumplandskab med en rig vegetation til en periode<br />
præget af aflejringer fra et goldt, afbrændt steppeagtigt<br />
landskab med meget få overlevende planter,<br />
forklarer Finn Surlyk med begejstring i stemmen.<br />
- Med dette fund har vi fået en totalhistorie, der<br />
fortæller, hvordan landskabet ændrede sig fra små,<br />
slyngede, langsomme floder, småsøer og sumpe til i<br />
virkeligheden at blive den type floder, vi finder i Arktis<br />
i dag: brede, flettede, grusede floder, som ikke slynger<br />
sig.<br />
Da tusmørket sænkede sig<br />
Først de senere år er forskerne nået frem til at give et<br />
bud på, hvad der egentlig skete for omkring 200 millioner<br />
år siden.<br />
Det mest sandsynlige er, at Jorden blev rystet af en<br />
af de største vulkanske episoder nogensinde. Den varede<br />
i geologisk målestok relativ kort tid – omkring 1<br />
million år – men var meget voldsom, og vi må forestille<br />
os, at der i den periode er blevet slynget enorme<br />
mængder af vulkanske gasser op i atmosfæren, og at<br />
tusmørket sænkede sig over Jorden og skabte en voldsom<br />
drivhuseffekt.<br />
Teorien er først blevet formuleret de senere år, fordi<br />
det har været svært at bestemme det oprindelige<br />
vulkanske område. Kontinentaldriften har nemlig vredet<br />
landmasserne fra hinanden, så området i dag ligger<br />
spredt ud for Nordamerikas sydøstkyst og Grønland,<br />
i Spanien, i Nordvestafrika og omkring Venezuela.<br />
Jameson Land-geologernes undersøgelser bekræfter<br />
teorien. En af ekspeditionsdeltagerne, Stephen<br />
Hesselbo fra Oxford University, har set på isotopændringer,<br />
og hans kulstof 13-analyse viser, at der er<br />
sket en voldsom stigning i drivhusgasser i atmosfæren<br />
ved overgangen mellem Trias og Jura.<br />
I samme retning peger en undersøgelse af spalteåbningerne<br />
i de meget velbevarede, forstenede blade,<br />
som en anden deltager, Jenny McElwain, har gennemført.<br />
Spalteåbningerne fungerer som planternes åndedrætsorganer,<br />
og deres tæthed og størrelse giver derfor<br />
et indtryk af optagelsen af kuldioxid. McElwains<br />
konklusion er, at der er sket en firedobling af kuldioxidindholdet<br />
i atmosfæren, og det betyder,<br />
at der på Trias-Jura grænsen har været<br />
tale om en pludselig, enorm drivhuseffekt,<br />
som den der kan opstå i<br />
forbindelse med voldsom<br />
vulkanisme.<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Kontakt: Finn Surlyk,<br />
Geologisk Institut, KU,<br />
tlf. 35 32 24 53, finns@geol.ku.dk<br />
Spor efter en af Jordens<br />
store katastrofer. Steve<br />
Hesselbo fra Oxford University<br />
indsamler prøver i<br />
et tyndt sort skiferlag, der<br />
indeholder plantefossiler<br />
fra overgangen mellem<br />
Trias og Juraperioderne<br />
for 200 millioner år siden.<br />
Det tykke gule sandlag<br />
over skiferen stammer fra<br />
den kraftige erosion, som<br />
opstod efter, at Trias-floraen<br />
var næsten uddød.<br />
7
Foto: Magnus Elander<br />
Et skridt i den rigtige<br />
Mistanken om, at en østgrønlandsk<br />
hunbjørn skulle være tvekønnet, er<br />
blevet afkræftet efter en grundig<br />
undersøgelse. Det fjerner imidlertid<br />
ikke risikoen for, at miljøgifte kan<br />
gribe forstyrrende ind i isbjørnenes<br />
kønsudvikling.<br />
I juli 1999 blev der i Østgrønland skudt en<br />
hunisbjørn med tydeligt forstørret klitoris.<br />
Det skabte en del uro blandt danske<br />
isbjørneforskere, fordi de frygtede, at det<br />
kunne være det første eksempel på en<br />
grønlandsk bjørn, som havde fået påvirket<br />
kønsudviklingen af miljøfremmede gifte.<br />
Norske forskere havde gennem 1990’erne<br />
i forbindelse med mærkning af isbjørne<br />
på Svalbard observeret mistænkeligt<br />
udseende abnormiteter i kønsorganerne<br />
hos en række hunbjørne, og det havde<br />
skabt mistanke om, at de høje koncentrationer<br />
af miljøgifte som PCB og DDT, der<br />
med vinde og havstrømme fra Europa og<br />
Asien føres til Østgrønland og Svalbard,<br />
måske kunne gøre bjørnene tvekønnede.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
Var ikke tvekønnet<br />
Nu viser en detaljeret undersøgelse af<br />
den grønlandske hunisbjørn, at den forstørrede<br />
klitoris intet har at gøre med, at<br />
bjørnen var tvekønnet. Dyrlæge og forsker<br />
ved Danmarks Miljøundersøgelser<br />
(DMU), Christian Sonne, slår fast, at der<br />
var tale om en betændelse, som f. eks.<br />
kan være opstået, fordi hunnen i brunst<br />
har været i tæt og kærlig kontakt med<br />
hanbjørne.<br />
Selvom alarmen foreløbig er afblæst<br />
for den østgrønlandske bjørns vedkommende,<br />
kan forskerne ud fra deres nuværende<br />
viden stadig ikke sige, om de relativt<br />
høje giftniveauer hos bjørnene kan<br />
gribe forstyrrende ind i den normale funktion<br />
af kønsapparatet, immunsystemet,<br />
hormonbalancen m.m. Christian Sonne<br />
slår fast, at der endnu ikke findes et håndgribeligt,<br />
videnskabeligt bevis for dette,<br />
selvom flere studier af bjørne i Østgrønland<br />
og på Svalbard tyder på en sådan<br />
sammenhæng.<br />
- Hunbjørnen fra Østgrønland er den<br />
eneste, vi har observeret med ændringer<br />
i kønsorganerne, og den var altså ikke<br />
tvekønnet. Samtidig ved vi fra en interviewundersøgelse<br />
blandt østgrønlandske<br />
fangere, at ingen af dem nogensinde mindes<br />
at have set noget, som kunne berettige<br />
en mistanke om tvekønnethed.<br />
Christian Sonne mener også, at det kniber<br />
med beviser for de bjørne fra Svalbard,<br />
som norske forskere mistænker for<br />
at være det, man i forskerkredse betegner<br />
som pseudohermafroditter (se faktaboks).<br />
De norske forskere har ganske vist<br />
konstateret ydre tegn på forstørrede kønsorganer,<br />
men da det er sket i forbindelse<br />
med bedøvelse og mærkning, og da bjørne<br />
på Svalbard ikke må aflives, har det<br />
kun været muligt at undersøge dem overfladisk<br />
og tage en blodprøve og en<br />
spækbiopsi.<br />
- Jeg kan ikke vide, om de norske bjørne<br />
er tvekønnede. Men når det ikke har<br />
været muligt at se på dyrenes indre organer,<br />
kan man ikke afskrive den mulighed,<br />
at forstørrelsen af klitoris hos de voksne,<br />
kønsmodne norske bjørne kan have samme<br />
forklaring, som vi har fundet hos hunbjørnen<br />
fra Østgrønland, siger Christian<br />
Sonne.<br />
En undtagelse er dog ifølge Christian<br />
Sonne to 1-årige tvillingeunger, fundet<br />
på Svalbard i 1996, hvor urinrørsåbningen<br />
sad 1/2 centimeter for enden af noget,<br />
der lignede en penis.<br />
Hermafrodit eller<br />
pseudohermafrodit<br />
Blandt forskere, som studerer tvekønnethed i naturen,<br />
skelner man mellem hermafroditter og<br />
pseudohermafroditter. En hermafrodit skal have<br />
både primære hun- og hankønsorganer, dvs. have<br />
en æggestok og en testikel. En pseudohermafrodit<br />
har derimod altid normale testikler eller ovarier,<br />
men har træk af det modsatte køn i de sekundære,<br />
ydre kønsorganer. Både hermafroditter<br />
og pseudohermafroditter har normale kønskromosomer,<br />
da lidelsen er et resultat af enten<br />
en fosterskade eller senere opståede hormonale<br />
ændringer. Forskerne frygter, at de organiske miljøgifte<br />
fra den industrialiserede verden kan gå<br />
ind og efterligne eller blokere kønshormonerne<br />
og bl.a. føre til tvekønnethed. Isbjørnene bliver<br />
observeret særlig tæt, fordi de, som det øverste<br />
led i fødekæden, optager giftstofferne fra alle de<br />
øvrige dyr i kæden.<br />
Forskerne frygtede, at en forstørret klitoris<br />
hos en østgrønlandsk bjørn kunne være et<br />
tegn på tvekønnethed fremkaldt af miljøgifte.<br />
Det viste sig at være en betændelse.<br />
Foto: H.T. Sandell og B. Sandell
etning<br />
Mistanken består<br />
Professor Øystein Wiig, Zoologisk Museum<br />
i Oslo, der er med i den norske isbjørneundersøgelse,<br />
er enig i, at Christian Sonnes<br />
konklusion kan være rigtig, da flere<br />
af de isbjørnehunner, som er blevet observeret<br />
på Svalbard, har været i brunst<br />
og har haft en betændt klitoris.<br />
- Men det gælder ikke alle, tilføjer Øystein<br />
Wiig. Vi har set fænomenet med en<br />
forstørret klitoris hos alle aldersgrupper<br />
helt ned til tremåneders alderen. De mest<br />
specielle var to hununger med en urinåbning<br />
næsten i enden af en ’penis’.<br />
De to unger blev beskrevet i en artikel i<br />
1998, hvor også indgik to voksne hunbjørne<br />
med forstørret klitoris. Ud fra en viden<br />
om, at miljøgifte som PCB kan forstyrre<br />
hormonbalancen hos dyr og mennesker,<br />
pegede de norske forskere i artiklen på,<br />
at forureningen kunne være en mulig årsag<br />
til abnormiteterne i kønsorganerne.<br />
- Vi understregede imidlertid, at der<br />
også kunne være andre mere ’naturlige’<br />
årsager, pointerer Wiig. For eksempel<br />
kunne det være mandlige hormoner fra<br />
en kræftsvulst hos moderen, der var blevet<br />
overført til fostrene og havde forstyrret<br />
udviklingen af deres kønsorganer, ligesom<br />
genetiske faktorer kunne spille ind.<br />
De norske forskere har ikke undersøgt<br />
de pågældende bjørne nærmere, men<br />
har senere i forbindelse med mærkning<br />
af isbjørnehunner på Svalbard fundet eksempler<br />
på forstyrrelser i kønsorganerne<br />
hos omkring 1,5% af de mærkede dyr.<br />
Mistanken til den østgrønlandske hunbjørn<br />
er fjernet og har givet vigtig viden<br />
til fremtidens undersøgelser. Men dermed<br />
er alarmen om, at miljøgiftene kan påvirke<br />
isbjørnenes kønsudvikling, ikke afblæst.<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Kontakt: Christian Sonne, DMU, tlf. 46 30 19 54,<br />
chs@dmu.dk og Øystein Wiig, Zoologisk Museum,<br />
Oslo, tlf. +47 22 85 16 88,<br />
oystein.wiig@nhm.uio.no<br />
Foto: Steen Andersen (HuntersMagazine.com)<br />
Østgrønlandske fangere har siden 1999 indsamlet prøver, hver gang de har skudt en isbjørn. Det<br />
har givet materiale til en detaljeret undersøgelse af sammenhængen mellem bjørnenes helbredstilstand<br />
og forekomsten af miljøgifte. Her er Christian Sonne og Maja Kirkegaard fra DMU i<br />
gang med at undersøge et kranium nærmere.<br />
Stor dansk isbjørneundersøgelse<br />
Undersøgelsen af den tvekønnede hunbjørn er et led i DMU’s og Grønlands Naturinstituts isbjørneundersøgelse,<br />
som er enestående i international sammenhæng, fordi forskerne har haft adgang til<br />
indre organer og væv fra døde bjørne. Det har de fået gennem et velfungerende samarbejde med<br />
isbjørnejægerne i Scoresbysund-området, som siden 1999 systematisk har indsamlet prøver, hver<br />
gang de har nedlagt et dyr.<br />
Christian Sonne har derfor analyseret f.eks. lever, nyrer og kranier, og har fundet skader, som<br />
fortrinsvis er aldersrelaterede. De ligner dog meget de skader, som miljøgiftene giver, og det kan<br />
derfor ikke udelukkes, at de har spillet ind. For kraniernes vedkommende var der tegn på en<br />
afkalkning, noget der måske skyldes forureningen.<br />
Forskerne har også undersøgt, hvor store mængder miljøgifte, 92 isbjørne har i kroppen, og<br />
sammenlignet med data fra samme område i 1990. Det generelle billede er, at der har været tale<br />
om et markant fald i koncentrationerne for alle miljøgiftene fra 1990 til 2000, med bl.a. ca. 78% for<br />
PCB og ca. 34% for DDT.<br />
Forskerne ville gerne have haft niveauer fra nogle af de mellemliggende år, så man kunne være<br />
sikker på, at der ikke blot er tale om tilfældige udsving fra år til år. Men umiddelbart ser det ud til,<br />
at truslen fra de gammelkendte miljøgifte er aftagende, hvilket sandsynligvis hænger sammen<br />
med, at mange af stofferne er blevet udfaset i industrien for flere år siden, og at koncentrationerne<br />
i det arktiske miljø langsomt er begyndt at falde.<br />
Til gengæld er det ikke muligt at sige noget om udviklingen i de nye miljøgifte, som f.eks. de<br />
bromerede flammehæmmere og perflurerede syrer, idet disse stoffer først relativt nylig har fundet<br />
vej ind i de arktiske fødekæder.<br />
9
Blandt materialet fra Indlandsisens<br />
bund var også<br />
en grannål.<br />
Forskerne håber, at det rødlige<br />
bundvand vil indeholde<br />
interessant, organisk materiale<br />
fra før Grønland blev<br />
dækket af is for 2 millioner<br />
år siden.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
Boret i bund<br />
Denne sommers boring på Indlandsisen bragte smeltevand og plantedele op fra isens bund. Forskerne<br />
håber, at materialet indeholder dna og pollen, som kan give viden om tiden før Grønlands nedisning.<br />
Normalt borer holdet bag det store, internationale iskerneprojekt<br />
NordGRIP (Nord Grønlands Iskerne Projekt)<br />
is op fra Indlandsisen. Isen, som er gammel sne,<br />
indeholder oplysninger om klimaet på det tidspunkt,<br />
det faldt, og giver centimeter for centimeter en klimahistorie<br />
120.000 år tilbage i tiden. I år var opgaven<br />
imidlertid lidt usædvanlig, for da lød den på at bore<br />
45 meter frosset bundvand op fra bunden af det 3085<br />
meter dybe borehul.<br />
Bunden blev nået i 2003, og til iskerneforskernes<br />
store overraskelse viste det sig, at varme fra undergrunden<br />
smelter Indlandsisen nedefra. Det betød, at<br />
der steg vand op i borehullet, og da det kommer fra<br />
vandsystemer, som kan have været afskåret fra omverdenen<br />
i måske flere millioner år, er det uhyre interessant<br />
i en forskningssammenhæng. Problemet<br />
var imidlertid, at vandet var blandet op med borevæske<br />
fra kerneboringen, og det blev derfor besluttet at<br />
lade noget ikke-forurenet vand fryse til is og hente<br />
det op i <strong>2004</strong>.<br />
Værdifuldt materiale op<br />
Boringen denne sommer forløb planmæssigt. Selvom<br />
hullet var boret, tog det ganske vist tid at nå ned til<br />
bunden igen, fordi der i løbet af det forløbne år har<br />
dannet sig isbroer. Efter et par uger ramte boret toppen<br />
af det frosne bundvand, som viste sig at være<br />
fyldt med røde partikler og have et meget højt indhold<br />
af gasser.<br />
Fotos: NGRIP<br />
- Vi er meget begejstrede og ser frem til, at disse prøver<br />
bliver analyseret for muligt indhold af organisk<br />
materiale fra et miljø, som fandtes i Grønland før det<br />
blev isdækket for et par millioner år siden, siger professor<br />
Dorthe Dahl Jensen. Hvem ved, måske kan eksotiske<br />
livsformer eksistere under isen den dag i dag?<br />
Helt uden uregelmæssigheder gik det dog ikke. Efter<br />
at der var boret 50 kilo frosset bundvand op, begyndte<br />
boret langsomt at dreje bort fra det gamle hul<br />
og ind i gletscherisen. Det betød, at kernen bestod af<br />
både frosset bundvand og is, og at der til sidst kun<br />
var is i kernen.<br />
Da det nye hul kun lå 50 centimeter fra det oprindelige,<br />
gik man ud fra, at boret ville nå bunden ved<br />
3085 meters dybde. Men til alles overraskelse fortsatte<br />
det ned i gletscherisen til 3091 meter, og i modsætning<br />
til sidste års boring kom der på intet tidspunkt<br />
bundvand op i hullet. Selvom boringerne ligger tæt<br />
op ad hinanden, har denne sommers boring åbenbart<br />
ikke ramt en vandkanal.<br />
I stedet blev der hentet en del rødligt mudder op<br />
fra bunden sammen med flere centimeter lange fragmenter<br />
af organisk materiale som mest ligner fyrrenåle<br />
eller barkstykker. De foreløbige undersøgelser<br />
tyder på, at der er tale om gammelt materiale, som<br />
stammer fra den tid, da Grønland var skovdækket.<br />
Fundet af plantedelene antyder desuden, at nedisningen<br />
af Grønland er sket relativt hurtigt, for en langsomt<br />
voksende bræ ville have skyllet eller skubbet de<br />
lette dele bort.<br />
Kernen med frosset bundvand og bundmaterialet<br />
fra den nye boring skal nu analyseres nærmere. Dorthe<br />
Dahl Jensen har især store forventninger til det<br />
relativt rene, frosne bundvand, som kan indeholde<br />
dna og pollen fra en tid, hvor Grønland endnu var bevokset<br />
og uden is.<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Kontakt: Dorthe Dahl-Jensen,<br />
Geofysisk Afdeling,<br />
tlf. 35 32 05 56, ddj@gfy.ku.dk
Foto: NKA<br />
Grønlands ældste ski<br />
Et stykke træ, fundet i et sæteranlæg i Kirkespirsdalen i det sydlige Grønland,<br />
stammer med stor sandsynlighed fra et par ski fra middelalderen. Fundet<br />
antyder, at samfærdslen i den norrøne periode bl.a. foregik på ski.<br />
I 1997 foretog Grønlands Nationalmuseum<br />
& Arkiv en arkæologisk undersøgelse<br />
i Kirkespirsdalen i Nanortalik Kommune.<br />
Under udgravningen af et lille sæteranlæg,<br />
der skulle fjernes i forbindelse med<br />
et vejbyggeri op til den kommende guldmine<br />
Nalunaq, fandt man et lille stykke<br />
tekstil af umiskendeligt norrøn oprindelse.<br />
Stykket blev kulstof-14-dateret til omkring<br />
1425 og er således et af de seneste<br />
fund fra middelalderens norrøne samfund,<br />
der eksisterede i Sydgrønland fra<br />
ca. år 1000 til omkring år 1450 e.v.t.<br />
Træstump med lang historie<br />
Noget senere blev der til det daværende<br />
Grønlandssekretariat på Nationalmuseet<br />
i København indleveret et stykke træ, der<br />
efter oplysningerne var fundet i et lignende<br />
anlæg, men nogle kilometer længere<br />
inde i Kirkespirsdalen. Et efterfølgende<br />
besøg på fundstedet kunne bekræfte, at<br />
der var tale om yderligere et sæteranlæg<br />
ligeledes bygget af sten et stykke oppe i<br />
fjeldsidens ur.<br />
Træstykket er 85 centimeter langt og<br />
ni centimeter bredt med en let rundet overside<br />
og en flad underside. Langs begge<br />
kanter ses en række huller afsat med<br />
regelmæssige mellemrum.<br />
Efter at have ligget et par år på Grønlands<br />
Nationalmuseum & Arkiv blev stykket<br />
vist til afdelingen for ski på Umeå Museum<br />
i Nordsverige, der utvetydigt erklærede,<br />
at der er tale om et stykke af en såkaldt<br />
kort-ski af en type, der bl.a. ses afbildet<br />
i Olaus Magnus’ store værk fra 1555<br />
om de nordiske folk. Det er karakteristisk<br />
for denne type ski, at foden anbringes<br />
helt bagtil, således at det meste af skien<br />
er foran foden. De små huller langs begge<br />
kanter bruges til fastgøring af en stighud<br />
på undersiden, dvs. skind monteret med<br />
hårene vendende bagud, for at forhindre<br />
bagglid.<br />
En lille stump træ blev forsigtigt skåret<br />
af og sendt til datering på AMS 14C Dateringscenter<br />
ved Århus Universitet. Efter<br />
endt undersøgelse kunne forskerne konstatere,<br />
at træet enten var lærk eller fyr,<br />
og at stykket stammede fra omkring år<br />
1010. Hermed var den ældst kendte ski i<br />
Grønland dateret. Da man af forskellige<br />
grunde næppe kunne anvende drivtræ til<br />
ski, er skien eller træet dertil ret sikkert<br />
medbragt til Grønland udefra, f.eks. fra<br />
Norge.<br />
Trafik i Kirkespirsdalen<br />
Fundene af både tekstil og træ i hver sin<br />
ende af den norrøne tidsskala antyder, at<br />
der har været aktivitet i Kirkespirsdalen<br />
gennem det meste af perioden. Kirkespirsdalen<br />
ligger ca. 245 meter over kysten,<br />
hvor den norrøne gård nr. 60V2-II-<br />
574 er lokaliseret. Det er indlysende, at<br />
man har udnyttet alle til rådighed stående<br />
foderressourcer til gårdens forskellige<br />
dyr, og at Kirkespirsdalen indgik i dens<br />
nærområde.<br />
Hidtil har det ikke været meget, arkæologerne<br />
har vidst om samfærdslen i området,<br />
da det ikke er mange fund fra den<br />
norrøne middelalder, der fortæller om<br />
samfærdsel. Der er dog fundet dele af<br />
klinkbyggede både, enkelte fund af ishakker<br />
af jern, dele af slæder og nu en<br />
stump af en ski.<br />
Da der ikke er fundet andre stykker<br />
træ, der er tolket som ski, kan det tænkes,<br />
at brug af ski ikke var så udbredt og<br />
måske kun blev benyttet i begyndelsen af<br />
nordboernes tilstedeværelse i Grønland.<br />
Joel Berglund<br />
Kontakt: Joel Berglund,<br />
tlf. 00 46 70 24 86 605,<br />
e-mail: berglund.joel@telia.com<br />
Det 1000 år gamle træstykke blev fundet i<br />
Kirkespirsdalen i det sydlige Grønland og<br />
stammer sandsynligvis fra et par ski.<br />
11
Isfjorden<br />
som globalt arvestykke<br />
Efter lang tids spændt venten har Ilulissat Isfjord nu fået plads på UNESCO’s<br />
eksklusive verdensarvsliste.<br />
Efter flere års forudgående arbejde i kulissen<br />
er det lykkedes grønlandske og<br />
danske myndigheder at skaffe Ilulissat<br />
Isfjord en attraktiv plads på UNESCO’s<br />
verdensarvsliste over bevaringsværdige<br />
lokaliteter. Isfjorden bliver hermed ikke<br />
blot den første lokalitet i Grønland, men<br />
det første naturarvsområde inden for<br />
rigsfællesskabet, der får tildelt den flotte<br />
status. Indtil nu har kun de danske kulturarvssteder<br />
Kronborg, Roskilde Domkirke<br />
og Jellingestenene kunnet bryste<br />
sig af at være arvestykke for hele verden.<br />
19 meter i døgnet<br />
Ilulissat Isfjord ligger i Disko Bugten omtrent<br />
midt på Grønlands vestkyst. Udover<br />
selve Isfjorden omfatter verdensarvsområdet<br />
de tilgrænsende landområder og et<br />
stykke af Indlandsisen. Alt i alt et område<br />
på 4042 kvadratkilometer.<br />
I bunden af Isfjorden udmunder gletscheren<br />
Sermeq Kujalleq, der dræner en<br />
stor del af Indlandsisen. Her vælter gletscheren<br />
frem med en hastighed på 19 meter<br />
i døgnet, hvilket gør den til en af verdens<br />
hurtigste og mest aktive. Årligt producerer<br />
den 35 kubikkilometer is i form<br />
af store isfjelde, der driver mod mundingen<br />
af fjorden og går på grund ved banken,<br />
hvor de indtager hovedrollerne i et<br />
malerisk sceneri i næsten konstant foranderlige<br />
former og farver akkompagneret<br />
af bragen og knagen fra fjeldenes bevægelser.<br />
Da vanddybden ved Isfjordens munding<br />
kun er omkring 200 meter, går de store<br />
isfjelde på grund og spærrer for de mindre<br />
isfjelde. Det betyder, at fjorden – der formentlig<br />
er mere end 1000 meter dyb –<br />
normalt er tæt pakket med små og store<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
isfjelde. Om vinteren dannes et fast dække<br />
af havis, mens der er større og mindre<br />
isfrie områder i fjorden om sommeren.<br />
Ej blot til lyst …<br />
Fra Isfjorden flyder de gradvist smeltende<br />
isfjelde til mere lavvandede områder<br />
og videre ud i Disko Bugten. Herfra fortsætter<br />
de deres rejse med havstrømmene<br />
nordpå langs Grønlands vestkyst.<br />
Mens smeltevand og isfjelde fører næringsstoffer<br />
til Isfjorden, skaber gletscherisen<br />
turbulens i vandet. Begge forhold er<br />
årsag til, at der er et rigt liv i Isfjorden.<br />
Således har fiskeriet gode kår i Ilulissat,<br />
og sammen med turisme er det byens<br />
vigtigste erhverv.<br />
Omkring 10.000 turister besøger årligt<br />
Ilulissat, som har Isfjorden som den altoverskyggende<br />
attraktion. Men ikke blot<br />
er fjorden skøn at skue – den er tillige af<br />
kulturhistorisk værdi, idet den i kraft af<br />
sine naturrigdomme har tiltrukket bosætninger<br />
igennem 4400 år. Først var det<br />
Saqqaq-folket, der slog sig ned ved fjorden.<br />
Dernæst fulgte Dorset-folket, og<br />
omkring år 1200 bosatte Thule-folket sig<br />
i området.<br />
Tæt på Ilulissat ligger også Sermermiut,<br />
hvor arkæologerne i årevis har arbejdet<br />
med at finde rester fra alle tre kulturer i<br />
lag i jordbunden. Udgravningerne viser,<br />
at Grønland med stor sandsynlighed har<br />
været folketom i perioder.<br />
Isfjorden er også til stadighed genstand<br />
for videnskabelige undersøgelser.<br />
Den er nemlig et væsentligt vidnesbyrd<br />
om den seneste istids sidste fjerdedel.<br />
Anerkendelse forpligter<br />
En status som naturarvsområde inde-<br />
Fakta<br />
s<br />
I anledningen af at Ilulissat Isfjord er blevet<br />
optaget på UNESCO’s verdensarvsliste,<br />
har Danmarks og Grønlands Geologiske<br />
Undersøgelse (GEUS) udarbejdet en<br />
bog om Isfjorden med bidrag fra en række<br />
eksperter. Bogen fokuserer hovedsageligt<br />
på de glaciologiske forhold i og omkring<br />
Isfjorden, men omfatter også afsnit om<br />
bl.a. planteliv, dyreliv, hellefisk, arkæologi,<br />
Ilulissats nyere historie og Ilulissat i dag.<br />
Bogen er redigeret af Ole Bennike, Naja<br />
Mikkelsen, Henrik Klinge Pedersen og Anker<br />
Weidick. Foto af Jakob Lautrup m.fl.<br />
Den er også udgivet i en engelsk og en<br />
grønlandsk udgave, er på 116 sider og rigt<br />
illustreret. Prisen er 324 kroner. ISBN 87-<br />
7871-134-7. Bogen kan købes ved henvendelse<br />
til GEUS, Øster Voldgade 10, 1350<br />
København K, telefon 38 14 20 00,<br />
e-post geus@geus.dk.<br />
bærer ikke blot anerkendelse, men også<br />
en forpligtelse til i fremtiden at beskytte<br />
området. For med optagelsen bliver Isfjorden<br />
hele verdens arvestykke og dermed<br />
en global attraktion.<br />
Derfor er der også taget skridt til at igangsætte<br />
et program, der skal overvåge<br />
turisternes påvirkning af naturen. For turister<br />
vil der uundgåeligt blive flere af i<br />
de kommende år. Da størstedelen af området<br />
er vildmark og kun meget sjældent<br />
besøges, vil der dog først og fremmest<br />
blive brugt ressourcer på at bevare området<br />
nær Ilulissat by.<br />
Jane Tolstrup<br />
Læs mere om Isfjorden på<br />
www.dpc.dk/Ilulissat<br />
Foto: Jakob Lautrup, GEUS
NANOK<br />
i historiens fodspor<br />
Medlemmer af Nordøstgrønlandsk Kompagni har brugt de seneste to somre<br />
på at rejse rundt og registrere gamle hytter og fangststationer langs den<br />
nordøstgrønlandske kyst.<br />
Igennem århundreder har den grønlandske<br />
østkyst været gæstet af mennesker<br />
fra nær og fjern. Jægere, handels- og opdagelsesrejsende,<br />
slædepatruljer m.fl.<br />
har fristet tilværelsen i det golde og uvejsomme<br />
terræn og på deres vej efterladt<br />
sig håndgribelige minder for eftertiden.<br />
Blandt disse er især de mange hytter og<br />
stationer, der ligger spredt rundt i det<br />
vidtstrakte landskab som beviser på områdets<br />
rige kulturhistoriske fortid.<br />
Igennem ikke færre end 14 år har medlemmer<br />
af Nordøstgrønlandsk Kompagni,<br />
NANOK, viet deres somre til udforskning<br />
af netop denne kulturskat. Formålet<br />
er at skabe et samlet, tidssvarende register<br />
over kystens bygninger.<br />
I feltsæsonen 2003 lykkedes det for de<br />
to udsendte hold at registrere ikke færre<br />
end 100 lokaliteter i området mellem Daneborg<br />
i nord og Kong Oscars Fjord i syd.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
Germania Land<br />
Hochstetter Forland<br />
Shannon Ø<br />
Sabine Ø<br />
Daneborg<br />
Ella Ø Vega Sund<br />
Kong Oscars Fjord<br />
Nathorst Fjord<br />
I år gjaldt det så området fra Nathorst<br />
Fjord i syd til Hochstetter Forland i nord.<br />
Og på trods af, at ekspeditionsdeltagerne<br />
kun havde tre mod normalt fem uger til<br />
rådighed, blev det til omtrent det samme<br />
antal registrerede lokaliteter.<br />
Inuit-ruiner i Germania Havn<br />
Ifølge NANOK’s direktør Peter Schmidt<br />
Mikkelsen, der var en af deltagerne på<br />
denne sommers Nordhold, skyldtes den<br />
succesfulde færd ikke mindst, at vejret<br />
artede sig til fordel for ekspeditionen.<br />
Nordholdet, der ud over Peter Schmidt<br />
Mikkelsen bestod af fotograf Erik Jochumsen<br />
og studerende Søren Kristensen, lagde<br />
ud med at besøge Germania Havn og<br />
Sabine Ø, der fra gammel tid har været et<br />
knudepunkt på grund af beliggenheden<br />
ved åbent vand. Ruiner på stedet vidner<br />
også om, at det har været et godt fangststed<br />
for Inuit i tidligere tider.<br />
Historisk vingesus i Alabama-hytten<br />
Et af højdepunkterne på rundrejsen var<br />
ifølge Peter Schmidt Mikkelsen opholdet<br />
på Shannon Ø. Her besøgte ekspeditionsholdet<br />
bl.a. Alabama-hytten, der blev opført<br />
i 1910 i forbindelse med Ejnar Mikkelsens<br />
og Iver Iversens slæderejse efter<br />
spor fra de tre omkomne fra Danmark-<br />
Ekspeditionen: Brønlund, Mylius-Erichsen<br />
og Høeg Hagen.<br />
Da det stod klart, at ekspeditionsholdets<br />
skib Alabama ikke var til at redde<br />
efter at have været i faretruende clinch<br />
med isen, besluttede Mikkelsen og Iversens<br />
fem kammerater at bygge en hytte<br />
af skibets træmateriale. Da Mikkelsen og<br />
Iversen imidlertid kom tilbage til stedet i<br />
november 1910 efter i ugevis at have ledt<br />
efter de savnede, kunne de konstatere, at<br />
kammeraterne var rejst hjem og blot hav-<br />
Foto: Nanok<br />
de efterladt den netop opførte hytte. Og<br />
således gik det til, at Mikkelsen og Iversen<br />
i årene 1910-12 kunne kalde Alabama-hytten<br />
for deres hjem.<br />
Behov for en kærlig hånd<br />
Sydholdets tur gik bl.a. omkring Ella Ø og<br />
Vega Sund, hvor den hårdt medtagne hytte<br />
Sverresborg blev registreret.<br />
I det hele taget stødte sydholdet, der<br />
bestod af Lars Bønding, Jesper Stentoft<br />
og Ole Schiermer Nielsen, på en hel del<br />
hytter, der kunne trænge til en kærlig<br />
hånd. Ærgerligt i betragtning af, at bygningerne<br />
både besidder historisk værdi<br />
og udgør yndede ’hoteller’ for områdets<br />
rejsende.<br />
Ifølge Peter Schmidt Mikkelsen fremgår<br />
det af både mundtlige tilkendegivel-
En af de hytter, som ekspeditionsholdet besøgte<br />
under sommerens rejse i Nordøstgrønland,<br />
var Ullahytten ved Grandjean Fjord.<br />
ser og beretninger i hyttebøger, at hytter<br />
og stationer istandsat af NANOK ofte foretrækkes<br />
frem for moderne, komfortable<br />
Sirius-depothytter. Det er ikke mindst<br />
på den baggrund, at NANOK snarest muligt<br />
ønsker at genoptage arbejdet med at<br />
renovere udvalgte bygninger, så de kan<br />
blive til lige så stor glæde og gavn for<br />
fremtidens grønlandsfarere, som de var<br />
det for fortidens.<br />
Jane Tolstrup<br />
Foto: Jens Chr. Knudsen<br />
Rensdyrfund i Østgrønland<br />
Skeletter af uddød ’minirensdyr’ er fundet i Østgrønland. Forskere ved Zoologisk<br />
Museum i København står parat til at undersøge det sjældne fund.<br />
Da en fanger i slutningen af august i år<br />
bevægede sig rundt i et bjergterræn omkring<br />
Scoresbysund i Østgrønland, gjorde<br />
han et overraskende fund. Tre kilometer<br />
uden for byen opdagede han pludselig 14<br />
dybfrosne rensdyrskeletter – nogle endda<br />
med både hud og hår på. Det stod hurtigt<br />
klart, at de i mange år havde ligget gemt<br />
under sne og is og derfor var ualmindelig<br />
velbevarede. Via distriktslægen i Scoresbysund<br />
blev der hurtigt sendt bud til<br />
Grønlands Naturinstitut, som kontaktede<br />
Peter Gravlund fra Zoologisk Museum i<br />
København. Her venter man i øjeblikket<br />
på at komme i gang med at analysere det<br />
interessante fund, der er blevet sendt til<br />
Danmark med fragtskib.<br />
”Den ægte vare”<br />
Selv om undersøgelserne først lige er gået<br />
i gang, står det imidlertid klart, at der<br />
er tale om en uddød, grønlandsk rensdyrart,<br />
som levede for mere end 100 år siden.<br />
Et slags minirensdyr - tætbygget med tyk<br />
pels og sandsynligvis et kraftigt fedtlag.<br />
Det er forskernes teori, at dyret indvandrede<br />
til Grønland fra det nordlige Canada<br />
for ca. 5000 år siden. Herfra er nogle<br />
med tiden vandret videre over nordisen<br />
til Svalbard.<br />
Hidtil har zoologerne på Zoologisk Museum<br />
kun haft et par udstoppede eksemplarer<br />
af arten. Det er lykkedes forskerne<br />
at foretage visse DNA-tests med dette<br />
materiale, men med de nye fund bliver<br />
mulighederne for at lære dyret bedre at<br />
kende væsentligt forbedret.<br />
Takket være sneen og de permanente<br />
frostgrader, der har virket nærmest konserverende,<br />
er skeletterne meget velbevarede<br />
med levn af både hud, hår og sener.<br />
Peter Gravlund håber på at finde<br />
forskningsmidler, så det bliver muligt at<br />
aldersbestemme skeletterne via en kulstof-14-test.<br />
Herefter er det målet at foretage<br />
en undersøgelse af fundpladsen,<br />
der muligvis kan give svar på, hvorfor<br />
dyrene døde.<br />
De velbevarede rensdyrknogler er nu ankommet til Danmark, hvor de skal undersøges nærmere.<br />
15
Tredje Galathea-ekspedition<br />
på tegnebordet<br />
Et nyt forslag lægger op til, at den traditionsrige<br />
Galathea-ekspedition, der søsattes for første gang<br />
i 1848, genoplives. Som noget nyt er det planen at<br />
lægge ’verdensomsejlingen’ forbi Antarktis.<br />
På foranledning af Christian VIII stævnede<br />
korvetten ’Galathea’ i 1848 ud fra København<br />
med kurs mod bl.a. Afrika, Indien og<br />
Sydamerika. Godt 100 år senere, i 1950,<br />
lettede fregatten ’Galathea’ anker fra København<br />
og sejlede omkring Afrika mod<br />
Indien og videre til Australien. Mens den<br />
første ekspedition hjembragte videnskabelige<br />
værdier i form af mere end 100 kasser<br />
og krukker med zoologiske, botaniske,<br />
geologiske og etnografiske genstande, lykkedes<br />
det Galathea-2 at påvise eksistensen<br />
af 115 forskellige arter af dyr i dybhavet<br />
omkring Filippinerne, heriblandt søanemoner,<br />
tanglopper, muslinger og søpølser.<br />
God mulighed for danske forskere<br />
Nu, godt et halvt århundrede senere, er<br />
den tredje Galathea-ekspedition under<br />
opsejling. Det er Morgenavisen Jyllands-<br />
Posten, der står bag idéoplægget, men også<br />
Nationalmuseet, som ligger inde med<br />
meget af det tidligere hjembragte materiale,<br />
er med i projektet. Ministeriet for<br />
Videnskab, Teknologi og Udvikling har<br />
afsat to millioner kroner til planlægning<br />
af Galathea-3, der forventes gennemført<br />
fra august 2006 til februar 2007. Og denne<br />
gang er det planen, at turen også skal<br />
Foto: Hans Meltofte<br />
gå til det frosne kontinent, Antarktis. Det<br />
vil give danske forskere en kærkommen<br />
mulighed for at besøge verdens sydlige<br />
polarområde.<br />
- Jeg synes, det er spændende med et<br />
nationalt projekt, ikke mindst fordi det<br />
danske forskningsengagement i Antarktis<br />
ofte foregår i internationale projektsamarbejder.<br />
I 2007 starter det internationale<br />
polarår og ekspeditionen vil derfor<br />
være en god basis for danske forskeres<br />
deltagelse i dette arrangement, hvilket<br />
bør inddrages i planlægningen af Galathea-3,<br />
siger Hanne K. Petersen, direktør<br />
for Dansk Polarcenter.<br />
Formidling i højsædet<br />
Det er de statslige forskningsråd, der skal<br />
udvælge de forskningsprojekter, som skal<br />
med på Galatheas togt. Projekternes egnethed<br />
i forhold til formidling og undervisning<br />
vil indgå i udvælgelsen, der foretages<br />
af bestyrelsen for ekspeditionsfonden.<br />
Et af hovedformålene med at søsætte<br />
den tredje Galathea-ekspedition er<br />
nemlig at øge interessen for naturvidenskaberne<br />
som helhed.<br />
- Galathea-3 vil styrke interessen for<br />
naturvidenskab blandt de unge. Ekspedi-<br />
tionen vil også give værdifuld viden om<br />
verdens videre udvikling, globaliseringen<br />
og det højteknologiske samfund, siger videnskabsminister<br />
Helge Sander.<br />
Derfor er det planen, at Undervisningsministeriet<br />
skal udarbejde undervisningsforløb,<br />
der bl.a. vil give skolerne og forskningsskibet<br />
mulighed for at kommunikere<br />
med hinanden direkte via satellit. Samtidig<br />
skal forskningen kobles til en massiv<br />
formidlingsindsats i de danske medier.<br />
Og med nutidens sammensmeltning<br />
af trykte og digitaliserede medier er der<br />
mulighed for, at ekspeditionen bliver en<br />
omfattende multimediebegivenhed.<br />
Selv om det hovedsageligt er det naturvidenskabelige<br />
område, der tilgodeses<br />
med ekspeditionen, vil der dog blive givet<br />
plads for forskning og formidling inden<br />
for det humanistiske og samfundsmæssige<br />
område.<br />
Rammen om Galathea-3 bliver efter al<br />
sandsynlighed havundersøgelsesskibet<br />
Dana, der muligvis skal bygges om til den<br />
store opgave. Bl.a. overvejes det at udstyre<br />
skibet med et helikopterdæk.<br />
Jane Tolstrup
Forskningsaftale<br />
på toppen af<br />
Indlandsisen<br />
Dansk Polarcenter, Grønlands Hjemmestyre<br />
og National Science Foundation<br />
(NSF) indgik i juli måned en aftale om<br />
forskningssamarbejde.<br />
Mødestedet var den amerikanske<br />
forskningsstation Summit på toppen af<br />
Indlandsisen, hvor direktør Hanne Petersen<br />
fra Dansk Polarcenter og Landstyremedlem<br />
Henriette Rasmussen mødtes<br />
med repræsentanter for NSF for at underskrive<br />
aftalen. Det drejer sig om en rammeaftale,<br />
der åbner mulighed for konkrete<br />
forskningsprojekter og transportstøtte<br />
til fælles projekter mellem amerikanske,<br />
danske og grønlandske forskningsinstitutioner.<br />
NSF er den største generelle<br />
amerikanske forskningsfond og<br />
har i mange år støttet amerikansk forskning<br />
i Grønland.<br />
Direktør Hanne Petersen ser aftalen<br />
som en mulighed for at øge forskningssamarbejdet<br />
med USA og få større gavn<br />
af den store forskningsaktivitet, der udføres<br />
i Grønland. Aftalen åbner også for<br />
udveksling af studerende og for samarbejde<br />
om konferencer og symposier.<br />
Med et kommende internationalt polarår<br />
i 2007 skulle der være gode muligheder<br />
for at omsætte rammeaftalen til<br />
konkrete projekter. Aftalen blev underskrevet<br />
på Summit, fordi der allerede er<br />
indledt et samarbejde mellem parterne<br />
om at få europæiske forskningsinteresser<br />
repræsenteret på forskningsstationen.<br />
European Polar Board har udtrykt interesse<br />
for et sådant forskningssamarbejde<br />
og havde en repræsentant med på turen.<br />
USA har haft forskningsstationen på<br />
Summit siden iskerneboringerne i 90’erne,<br />
og den har de seneste år været helårsbemandet.<br />
Den er enestående på grund<br />
af sin beliggenhed på Indlandsisens top,<br />
3200 meter over havet, og er den eneste<br />
arktiske station, der kan modsvare stationerne<br />
i Antarktis.<br />
Kommentar:<br />
Minik Rosing, professor, Geologisk Museum<br />
Styrk den dansk–grønlandske<br />
forskningsindsats i Arktis<br />
Denne opfordring kommer fra professor Minik Rosing, formand for Kommissionen<br />
for Videnskabelige Undersøgelser i Grønland, der mener, at en satsning<br />
på vores ekspertise og erfaring inden for arktisk forskning både kan<br />
styrke Danmarks internationale forskningsposition og fremme interessen for<br />
Grønland i Danmark.<br />
En undersøgelse, Forskningsstatistik for<br />
Grønland 1995-2000, har dokumenteret, at<br />
den danske forskningsindsats i Grønland<br />
er mindsket betydeligt i de senere år. Dette<br />
er paradoksalt og uheldigt, idet Arktis<br />
- herunder Grønland - tiltrækker sig en<br />
stadigt stigende international forskningsmæssig<br />
opmærksomhed af både grundvidenskabelig<br />
og målrettet karakter.<br />
I den undersøgte periode er den forskning,<br />
som udføres ved grønlandske institutioner,<br />
øget i takt med, at Grønlands<br />
Hjemmestyre har opbygget egne forskningsinstitutioner.<br />
Dette er naturligvis<br />
glædeligt, og tendensen kan tolkes som<br />
et udtryk for en naturlig og ønskværdig<br />
overførsel af kompetence til Grønland fra<br />
Danmark i samklang med principperne<br />
for udmålingen af det danske bloktilskud.<br />
Den danske forskningsindsats i Arktis<br />
bør imidlertid ikke ses udelukkende som<br />
en forpligtelse, der i heldigt fald kan delegeres,<br />
men snarere som en collage af<br />
forskningsfelter med et mægtigt potentiale.<br />
Forskningsfelter, hvor Danmark og<br />
Grønland tilsammen besidder en særlig<br />
ekspertise, og hvor vi har et forspring<br />
frem for de fleste andre på den internationale<br />
forskningsscene.<br />
At øge den danske forskningsindsats i<br />
Arktis er naturligvis ikke et mål sig selv,<br />
men de danske og grønlandske forskningsmiljøer<br />
besidder tilsammen særlige<br />
forudsætninger for at bidrage til den internationale<br />
indsats inden for arktisk<br />
forskning, som gør, at disse miljøer kunne<br />
få en definerende og koordinerende rolle<br />
i den meget omfattende internationale<br />
forskning i Arktis. En øget dansk forskningsindsats<br />
i Arktis kunne berige danskgrønlandsk<br />
forskning og medvirke til øget<br />
internationalisering af forskningen.<br />
En betydelig dansk forskningsindsats i<br />
Grønland vil ud over den rent forskningsmæssige<br />
gevinst være af stor betydning<br />
for rigsfællesskabets fortsatte funktion.<br />
En understregning af dansk interesse i et<br />
fortsat tæt rigsfællesskab kan med fordel<br />
udtrykkes gennem en synlig forskningsindsats<br />
i et koordineret samarbejde med<br />
den grønlandske indsats.<br />
Omfattende og synlig dansk forskning<br />
i Grønland vil medvirke til at vedligeholde<br />
og stimulere en bred dansk opmærksomhed<br />
og interesse for Grønland. Forrige<br />
århundredes bredspektrede og intense<br />
dansk-grønlandske forskning i Nordog<br />
Østgrønland er den direkte årsag til,<br />
at Grønland i dag er én nation med ét<br />
folk og ikke er opsplittet i regioner med<br />
forskellig national tilknytning. Denne<br />
indsats er også årsagen til, at Danmark<br />
og Grønland tilsammen råder over en<br />
betydelig erfaring og ekspertise inden for<br />
arktisk forskning og logistik.<br />
17
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
Fire kvinder frem for et Hjemmestyre<br />
Grønlands Hjemmestyre har modtaget en gave af Grønlands Universitet, Ilisimatusarfik, i forbindelse<br />
med sit 25-års jubilæum: En ny bog, der dels tager temperaturen på kulturen efter et kvart århundrede<br />
med hjemmestyre, dels fungerer som et indspark i den grønlandske kulturdebat.<br />
For 25 år siden løsnede Grønland de politiske og administrative<br />
bånd til Danmark med oprettelsen af Grønlands<br />
Hjemmestyre. I anledning af den skelsættende<br />
begivenhed har fire kvindelige forskere fra Grønlands<br />
Universitet, Ilisimatusarfik, sat sig for at se på, hvordan<br />
det er gået på den kulturelle front siden da. Det<br />
er der kommet en bog ud af, der sætter fokus på, hvad<br />
hjemmestyret har betydet for den sproglige, litterære<br />
og mediemæssige udvikling i Grønland.<br />
Grønland i verden<br />
Det er forskerne Birgitte Jacobsen, Birgit Kleist Pedersen,<br />
Karen Langgård og Jette Rygaard, der behandler<br />
hhv. det sproglige klima, skønlitteraturens situation,<br />
unges læsevaner og TV-mediets udvikling i Grønland.<br />
Som titlen Grønlænder og global – grønlandsk sprog, litteratur<br />
og medier i 25-året for Hjemmestyrets indførelse<br />
antyder, skuer forfatterne dog ikke først og fremmest<br />
indad. Som en rød tråd gennem bogen løber overordnede<br />
overvejelser om, hvordan den grønlandske identitet<br />
og kultur står i en tid, hvor den globale virkelighed<br />
trænger sig på og uundgåeligt øver indflydelse<br />
på lokale kulturer i verdens yderområder. For<br />
nok har Hjemmestyret dannet ramme om en administrativ<br />
og politisk selvstændighed, der har søgt at<br />
fremme de kulturelle værdier, som betragtes som<br />
særligt grønlandske. Men det har ikke betydet, at<br />
Grønland har vendt sig mod sig selv. Især den brede<br />
vifte af medier, der overalt<br />
har holdt sit indtog, har været<br />
garant for kontakt til den<br />
omgivende verden.<br />
Grønlandsk tv en realitet<br />
Netop mediernes betydning i<br />
det grønlandske samfund behandles<br />
af Jette Rygaard, der<br />
mere specifikt fokuserer på,<br />
hvordan det grønlandske<br />
fjernsyn holdt sit indtog i det<br />
nye Grønland efter 1979.<br />
Forud for KNR TV’s premiere<br />
1. november 1982 var<br />
gået mange år med et ganske<br />
vist optimistisk syn på fremtidens<br />
muligheder for formidling<br />
af nyheder og infor-<br />
mation til hele befolkningen, men også med frygt for,<br />
hvordan Grønlands sprog og kultur skulle overleve<br />
mødet med den udenlandske medievirkelighed. I dag<br />
tyder meget på, at tv-mediet er på vej til at indtage<br />
rollen som samfundets kit på samme måde, som radio<br />
og aviser gjorde det før i tiden. Også selv om det<br />
blot er ca. hver femte udsendelse, der er på grønlandsk.<br />
Sprogdebatten fortsætter<br />
Spørgsmålet om sprogets status og betydning behandles<br />
mere indgående af Birgitte Jacobsen, der har interviewet<br />
en række personer med sprogproblematikken<br />
inde på livet.<br />
Jacobsen konkluderer, at selv om det grønlandske<br />
sprog ikke længere betragtes som truet, hersker der<br />
stadig bekymring over det danske sprogs stigende<br />
indflydelse i form af de såkaldte ’danismer’. Også intolerance<br />
over for dialekter præger nutidens Grønland,<br />
der seks år inden Hjemmestyrets oprettelse fik<br />
ny retskrivning.<br />
Litterær kreativitet efterlyses<br />
Hvad angår litteraturens rolle i Grønland efter 1979<br />
er der både godt og skidt at sige.<br />
Birgit Kleist Pedersen finder det f.eks. alarmerende,<br />
at gruppen af ikke-læsere er langt større end gruppen<br />
af læsere. Samtidig er det betænkeligt, at de store,<br />
skønlitterære værker udebliver til fordel for digtsamlinger,<br />
noveller og kortere romaner.<br />
Også Jette Rygaard påpeger det generelle problem,<br />
at der både læses og skrives for lidt. Som forklaring<br />
giver hun, at Grønland ikke er et tilstrækkeligt litterært<br />
samfund til at fostre et bredt spektrum af skribenter,<br />
og at skolen ikke er gearet til at højne kreativitet<br />
og gode, sproglige kompetencer. Helt skidt står<br />
det dog ikke til. For i næste ombæring må det konstateres,<br />
at der trods alt kommer en jævn strøm af skønlitterære<br />
værker på grønlandsk. Og set i et internationalt<br />
lys er den grønlandske, litterære produktion<br />
imponerende i betragtning af landets størrelse.<br />
De fire forfattere udtrykker i bogens indledning håb<br />
om, at de behandlede emner vil inspirere til videre debat.<br />
I hvert fald er der med de fire artikler skabt et nyt<br />
udgangspunkt for fremtidig diskussion af nogle af de<br />
helt centrale spørgsmål i det grønlandske samfund.<br />
Jane Tolstrup
www.reklame.gl<br />
Air Greenland<br />
- arktisk specialist<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
• Taxi-flyvning<br />
• Medicinske evakueringer<br />
• Efterforskning – support til videnskabelige<br />
efterforskningsprojekter<br />
• Redningsoperationer<br />
• Specielle transporter – herunder flyvning<br />
med underhængende last (slingflyvning)<br />
Fly- og helikopterflåde:<br />
1 Airbus 330-200<br />
1 Boeing 757<br />
6 De Havilland DASH 7<br />
2 De Havilland 6-300 (Twin Otter)<br />
1 Beech Super King Air 200<br />
2 Sikorsky S-61N<br />
4 Bell 212<br />
4 AS 350 B2<br />
Air Greenland Charter & Cargo<br />
P.O.Box 1012<br />
3900 Nuuk<br />
www.airgreenland.com<br />
Charter:<br />
Telefon +299 34 34 34<br />
Fax +299 32 08 98<br />
E-mail: glcharter@airgreenland.gl<br />
Cargo:<br />
Telefon +299 34 34 34<br />
Fax +299 32 61 48<br />
E-mail: gohfb@airgreenland.gl<br />
Ellen Forchhammer<br />
Kære Knud<br />
Genudgivelse af Bergit Forchhammers udvalg af brevvekslingen<br />
mellem Ellen Hallas (Forchhammer) og Knud Rasmussen.<br />
Udgivet første gang i 1979.<br />
I breve og navnlig i "de små blå" holder Ellen Hallas Knud<br />
Rasmussen underrettet om, hvad der sker i venne-kredsen,<br />
når Knud Rasmussen er på ekspeditionsrejser i Grønland og<br />
dermed væk fra alle de fornøjelige og mere alvorlige tildragelser<br />
hjemme i København og omegn.<br />
Brevene er gennemlyst af det varme venskab og den dybe<br />
hengivenhed, som bestod mellem Ellen Hallas og Knud<br />
Rasmussen, og bogen er samtidig et smukt billede af livet i<br />
København i begyndelsen af 1900-tallet.<br />
Bogen er gennemillustreret med billeder, hvoraf mange er<br />
nye i forhold til førsteudgaven.<br />
ISBN: 87-90133-21-8<br />
199,00 kr.<br />
Forlaget Atuagkat
Nye bøger<br />
Henning Jacobsen: I dunkel skygge. Forlaget<br />
Atuagkat <strong>2004</strong>. 282 sider, 248 kr.<br />
Henning Jacobsen er atter tilbage med en kriminalroman<br />
om politiassistenten Debora Abelsen,<br />
alias Tipo. Ikke nok med, at hovedpersonen<br />
møder store problemer i tjenesten i Illoqarfik.<br />
Hun må også selv kæmpe med personlige<br />
problemer. Bl.a. dét, at hun ikke taler grønlandsk<br />
på trods af, at hun er halvt grønlænder.<br />
David N. Thomas: Frozen Oceans: The Floating<br />
World of Pack Ice. The Natural History<br />
Museum <strong>2004</strong>. 224 sider, £ 22.00.<br />
Bogen er den første af sin art, der giver en fyldestgørende<br />
indføring i pakisens hemmeligheder<br />
til et bredt publikum. Pakis er det flydende<br />
lag af frossen havvand, der - når det er på sit<br />
højeste - dækker 13 procent af Jordens overflade.<br />
Forfatteren, der er en veteran udi rejser<br />
til verdens polare områder, har forsynet bogen<br />
med at væld af flotte fotografier.<br />
Kâle Rosing: Aliortut. Tupinnartunik oqalualaarutit<br />
Kalaallit Nunaanniit/Sælsomme historier<br />
fra Grønland. Forlaget Atuagkat <strong>2004</strong>. 119<br />
sider, 198 kr.<br />
I 1970 udkom Kâle Rosings bog om mystiske<br />
og sælsomme oplevelser for første gang – men<br />
kun på dansk. Nu er den her i grønlandsk oversættelse<br />
med en genudgivelse af den danske<br />
tekst fra dengang. Forfatteren fortæller i<br />
bogen om oplevelser, som han og hans familie<br />
har været ude for, og som ikke kan forklares<br />
ud fra almindelige, fysiske love.<br />
Birgitte Jacobsen, Birgit Kleist Pedersen, Karen<br />
Langård og Jette Rygaard: Grønlænder og<br />
global – grønlandsk sprog, litteratur og medier<br />
i 25-året for Hjemmestyrets indførelse.<br />
Ilisimatusarfik <strong>2004</strong>. 203 sider, 198 kr.<br />
I anledning af Grønlands Hjemmestyres 25-års<br />
jubilæum har Grønlands Universitet, Ilisimatusarfik,<br />
udgivet en bog som gave til jubilaren.<br />
I fire kapitler tager fire lektorer pulsen på litteraturens,<br />
sprogets og mediernes tilstand i<br />
året for løsrivelsen. Tre af kapitlerne bygger<br />
på interviews, mens det fjerde bygger på en<br />
undersøgelse af grønlandske unges læsevaner.<br />
(Se omtalen her i bladet, s. 18).<br />
Tidsskriftet Grønland nr. 5-6 <strong>2004</strong>, Det Grønlandske<br />
Selskab. Oplysninger om abonnement<br />
og løssalg på www.groenlandselskab.dk.<br />
Tema-nummer om Hjemmestyrets 25 års-jubilæum<br />
med bidrag af en lang række fremtrædende<br />
personligheder i den grønlandske<br />
offentlighed. Nummeret indeholder artikler af<br />
bl.a. Finn Lynge, der skriver om Grønland<br />
som en nordisk mikronation, og Ivalo Egede,<br />
der reflekterer over demokratiets vilkår efter<br />
25 år med hjemmestyre.<br />
Ole Bennike m.fl. (red.): Ilulissat Isfjord – et<br />
verdensarvsområde. Foto af Jakob Lautrup<br />
m.fl. GEUS <strong>2004</strong>. 116 sider, 324 kr.<br />
I anledning af at Ilulissat Isfjord er blevet optaget<br />
på UNESCO’s verdensarvsliste har Danmarks<br />
og Grønlands Geologiske Undersøgelse<br />
(GEUS) udarbejdet en populærvidenskabelig<br />
bog om isfjorden, der indeholder bidrag fra<br />
en række eksperter. Selv om der fokuseres på<br />
isfjorden som glaciologisk fænomen, omfatter<br />
bogen også afsnit om planteliv, dyreliv, hellefisk,<br />
arkæologi, Ilulissats nyere historie og<br />
Ilulissat i dag (se omtale s. 12).<br />
Palle Petersen: Gabas slædehunde. Borgens<br />
Forlag <strong>2004</strong>. 30 sider, indb. 179 kr.<br />
Gaba har en stor drøm om at vinde det store<br />
hundeslædeløb. Han bor i en lille, grønlandsk<br />
bygd sammen med sine ti helt egne slædehunde.<br />
Han kører sin mor, når hun skal på<br />
besøg i nabo-bygden. Og han tager med sin<br />
far på fangst og fiskeri. Forfatteren har skrevet<br />
og leveret billeder til en lang række billedbøger<br />
om Grønland.<br />
Claus Andreasen m.fl. (red.) Illernit – Spor –<br />
Traces. Inuk Kalaallit Nunaaniukiuni 4400-ni<br />
– Mennesket I Grønland i 4400 år – 4400 Years<br />
of Man in Greenland. Grønlands Nationalmuseum<br />
og Arkiv <strong>2004</strong>. 69 sider, 98 kr.<br />
Bogen fortæller Grønlands lange historie gennem<br />
nedslag i forskellige dokumenter og genstande,<br />
der præsenteres flot på glittet papir<br />
med forklarende tekst på både grønlandsk,<br />
dansk og engelsk. Genstandene illustrerer ikke<br />
en sammenhængende historie, men rummer<br />
viden om menneskenes forskellige livsformer<br />
og kulturelle aktiviteter gennem de<br />
seneste 4400 år.<br />
Bøger fra DPC<br />
Werner Schwarzhans: Fish otoliths from the<br />
Paleocene (Selandian) of West Greenland. –<br />
Meddelelser om Grønland Geoscience 42.<br />
Danish Polar Center <strong>2004</strong>. 32 sider, 125 kr.<br />
Ørestenene er det sidste, der er tilbage, når<br />
en fisk dør og opløses. Denne bog handler om<br />
fossile øresten i Grønland, som bl.a. kan give<br />
en ide om fortidens klima og miljø. Den tyske<br />
geolog Werner Schwarzhans har studeret fossile<br />
øresten i mere end 30 år og konkluderer i<br />
bogen, at der i Paleocen har været de samme<br />
klimaforhold i Danmark og Grønland, så fisk<br />
fra de to områder formentlig har kunnet bevæge<br />
sig mellem områderne uden at støde på<br />
forhindringer i form af klimabarrierer.<br />
Gå på nettet<br />
og få 60% i rabat på<br />
Meddelelser om Grønland<br />
I forbindelse med Polarforskerdagen holder<br />
vi udsalg på Meddelelser om Grønland<br />
indtil årgang 2001. Fra den 15. november<br />
til den 15. december <strong>2004</strong> er priserne<br />
sat ned med 60%.<br />
Meddelelser om Grønland udgivet før 1979<br />
har i mange år været udsolgt. Vi har fundet<br />
et lille lager med ca. 4 stk. af hver titel<br />
og sælger dem nu til 30 kr. pr. stk. Send<br />
en mail til dpc@dpc.dk med en liste over<br />
de bøger, du ønsker eller se nærmere på<br />
DPC’s hjemmeside på www.dpc.dk.<br />
21
<strong>Polarfronten</strong> 3/04<br />
KORT NYT<br />
Isbjørnetyve på spil<br />
På den norske ø Svalbard har befolkningen igennem<br />
den seneste tid været plaget af ubudne gæster på fire<br />
ben. Det er øens isbjørne, som i deres søgen efter føde<br />
er begyndt at bryde døre og vinduer op i øens jagtog<br />
sommerhytter. Ifølge Georg Bangjord fra det norske<br />
direktorat for naturstyring er bjørnetyvene et tiltagende<br />
problem. Det skyldes ikke mindst, at folk efterlader<br />
mad i hytterne. Isbjørnene vænner sig hurtigt<br />
til, at bygninger rummer føde, hvorfor de vil få<br />
for vane at søge føde her.<br />
Satellitter afslører kratere i Antarktis<br />
Ved at anvende avanceret satellitteknologi har en<br />
gruppe forskere kortlagt enorme kratere under det<br />
antarktiske isdække. Kraterne stammer sandsynligvis<br />
fra en asteroide, en sværm af kometer eller kometfragmenter.<br />
Ifølge forskerne indtraf nedslagene, der<br />
skabte kratere over et område på 2.092 kvadratkilometer,<br />
for omkring 780.000 år siden og har formentlig<br />
forårsaget en stigning i vandstandene med 60 cm.<br />
Royalt besøg i Zackenberg<br />
Gummistøvlerne var pudsede, måleinstrumenterne<br />
lagt på hylden og det bedste felttøj fundet frem, da<br />
regentparret i juli måned besøgte Dansk Polarcenters<br />
forskningsstation Zackenberg på deres rejse rundt i<br />
Grønland. Dronningen og Prinsen ankom med et Twin<br />
Otter-fly og blev budt velkommen af Dansk Polarcenters<br />
direktør Hanne K. Petersen. Dagen bød på både<br />
faglig introduktion til forskningsarbejdet ved Zackenberg,<br />
rundvisning på stationen samt frokost. Regentparret<br />
nåede tillige en faglig spadseretur i Zackenberg-dalen,<br />
inden de tog afsked.<br />
Foto DPC<br />
Nyt museum i Ivittuut<br />
En smuk, gammel bygning skal efter en renovering<br />
være et nyt museum for Grønlands geologi og byens<br />
minehistorie. Visionen er at skabe et sted, hvor besøgende<br />
kan få noget at vide om Grønlands og især Ivittuut-områdets<br />
turbulente geologi gennem de sidste<br />
3,2 milliarder år. I planlægningen tages der samtidig<br />
højde for, at stedet skal kunne bruges som base<br />
for kursister og studerende fra universiteterne.<br />
Ny CITES-bekendtgørelse<br />
Den 10. september vedtog Landsstyret en ny bekendtgørelse<br />
vedrørende eksport og import af vilde dyr og<br />
planter, der er omfattet af CITES/Washingtonkonventionen.<br />
Med vedtagelsen ønsker Landsstyret at sikre,<br />
at Grønland fuldt ud opfylder konventionens retningslinjer,<br />
således at der ikke foregår ukontrolleret handel<br />
til skade for arter omfattet heraf. Bekendtgørelsen<br />
skal også sikre, at grønlandske forretninger fortsat<br />
kan sælge kunsthåndværk fremstillet af f.eks.<br />
narhval og hvalros. Grønlands Naturinstitut vil fungere<br />
som Grønlands videnskabelige myndighed og<br />
har bl.a. til ansvar at erklære, om eksporten eller importen<br />
sker på et bæredygtigt grundlag.<br />
Gravfund i Nordvestgrønland<br />
I Inglefield Land ca. 100 kilometer nord for Qaanaaq<br />
har et hold arkæologer fundet tre Inuit-gravpladser,<br />
der formentlig stammer tilbage fra Thule-kulturen,<br />
som tog sin begyndelse omkring det 11.-12. århundrede.<br />
Gravpladserne er de første nogensinde, der er<br />
fundet så langt nordpå. Arkæologerne fandt herudover<br />
2000 år gamle varder, teltringe og vinterhuse. Ifølge<br />
museumsinspektør ved Grønlands Nationalmuseum,<br />
Hans Lange, er fundene så banebrydende, at<br />
de grønlandske historiebøger skal skrives om. De<br />
fundne genstande skal nu undersøges nærmere og<br />
vil efter al sandsynlighed afsløre nye hemmeligheder<br />
om både Dorset-kulturen, der eksisterede frem til omkring<br />
1400-tallet, og den senere Thule-kultur.<br />
Stort frafald på grønlandske studier<br />
Nye tal fra Danmarks Statistik viser, at 70% af de<br />
grønlandske studerende afbryder deres uddannelse i<br />
utide. Ikke bare er frafaldet stort på de faglige grunduddannelser.<br />
Også de videregående uddannelser er<br />
ramt af tendensen. Ud af ca. 1800 optagne på de korte<br />
videregående uddannelser, er 677 stoppet før endt<br />
studietid. Og af omkring 540 studerende på de længere<br />
videregående uddannelser har et par hundrede<br />
afbrudt forløbet før tid. Ifølge Elvira Knudsen fra Danmarks<br />
Statistik viser undersøgelsen ikke noget om<br />
årsagen til det store frafald.
Ny ph.d.-afhandling om diabetes<br />
En ny ph.d.-afhandling skrevet af læge Marit Eike Jørgensen<br />
konkluderer, at diabetes forekommer særdeles<br />
hyppigt blandt grønlandske Inuit. Det er formentlig<br />
livsstilsændringer kombineret med genetiske forhold,<br />
der er årsag til det stigende antal diabetestilfælde<br />
i Grønland. Tidligere var det en udbredt opfattelse,<br />
at forekomsten af type 2 diabetes var lav blandt de<br />
arktiske folk. Udviklingen af diabetes hænger tæt sammen<br />
med den samfundsmæssige udvikling i Grønland<br />
gennem de seneste 50 år. I dag er fangst og fiskeri<br />
for de fleste en fritidsaktivitet, og den vestlige<br />
livsform med fastfood og stillesiddende aktiviteter<br />
vinder frem.<br />
Tulugaq-kampagnen er slut<br />
1. september sluttede Tulugaq-kampagnen, der siden<br />
2002 har sat fokus på bæredygtig udnyttelse af Grønlands<br />
levende ressourcer. Kampagnens medarbejdere<br />
har anbefalet Landsstyret at sikre, at fremtidige tiltag<br />
vedrørende bæredygtighed koordineres i en tværinstitutionel<br />
styregruppe. Indtil nu har elleve grønlandske<br />
kommuner tilsluttet sig det såkaldte Tulugaq-dokumentet,<br />
der indeholder fem initiativer til fremme af<br />
bæredygtig udvikling. De kommuner, der har underskrevet<br />
dokumentet, er Upernavik, Uummannaq, Ilulissat,<br />
Qeqertarsuaq, Maniitsoq, Sisimiut, Nuuk, Paamiut,<br />
Ivittuut, Qaqortoq og Ittoqqortoormiit.<br />
Retsvæsenbetænkning færdig<br />
Efter ti års arbejde har Retsvæsenkommissionen afsluttet<br />
rapporten om det grønlandske retsvæsen.<br />
Retsvæsenkommissionen blev bl.a. nedsat pga. Europarådets<br />
kritik af tidsubestemt anbringelse af grønlandske<br />
fanger i Herstedvester. I perioden 1994 til<br />
2002 har kommissionen endevendt både domstolenes,<br />
politiets og kriminalforsorgens arbejde. Arbejdet<br />
er mundet ud i en række konkrete forslag. Bl.a. foreslås<br />
det at oprette et lukket fængsel i Nuuk, så det<br />
ikke længere er nødvendigt at anbringe grønlandske<br />
fanger i danske fængsler.<br />
Tuberkulose rammer unge<br />
Ifølge embedslæge Knud Brinkløv Jensen rammes et<br />
stigende antal unge grønlændere under 25 år af tuberkulose.<br />
Det er især unge, der bliver boende i lokalområderne,<br />
som risikerer at blive smittede. Det skyldes,<br />
at der her er flest smittede ældre til at bringe smitten<br />
videre. Grønland har fem-ti gange flere tuberkulosetilfælde<br />
end de stærkest belastede områder i Vesteuropa.<br />
I nærmeste fremtid vil en overlæge og en sygeplejerske<br />
rejse rundt i Sydgrønland for at oplyse folk<br />
om, hvad de kan gøre for at undgå sygdommen.<br />
Europæisk frimærkepris til Grønland<br />
For første gang nogensinde har POST Greenland vundet<br />
prisen for årets flotteste Europafrimærke. Prisen<br />
gives for et frimærke, der dog først udgives den 18. oktober<br />
<strong>2004</strong>. Frimærkets motiv er to grønlandske piger<br />
iklædt grønlandske nationaldragter med blomster og<br />
ishav som baggrund. Fotoet er taget af John Rasmussen<br />
fra Narsaq Foto, med typografi af Dorit Olsen fra<br />
Nuuk. Det er den europæiske postorganisation Post-<br />
Europ, der hvert år kårer det flotteste frimærke.<br />
Grønlandsk kunst på Amalienborgmuseet<br />
Frem til den 6. februar kan udstillingen ’Grønland i<br />
Kongehuset’ opleves på Amalienborgmuseet. Udstillingen<br />
viser et udvalg af Prinsens samling af grønlandsk<br />
kunst og kunsthåndværk. Også smykker, tasker<br />
og legetøj givet til den kongelige familie igennem<br />
tiderne udstilles. Desuden vil man kunne se Kronprinsesse<br />
Marys grønlandske nationaldragt, som hun<br />
fik overrakt under besøget i Grønland denne sommer.<br />
Udstillingen er skabt i samarbejde mellem direktør<br />
Emil Rosing fra Nationalmuseet i Grønland og museumsinspektør<br />
ved Amalienborgmuseet Gerda Petri.<br />
En meget gammel øgle<br />
På den norske ø Svalbard har forskere gjort et sensationelt<br />
fund: et 160 millioner år gammelt fossil af en<br />
hidtil ukendt fiskeøgleart. Fiskeøgler er øglernes svar<br />
på delfiner. Da de beboede Jorden, havde de samme<br />
kropsfacon som hajer og delfiner og levede som disse<br />
i havet. Det fundne skelet er fra et 4-5 meter langt eksemplar<br />
af arten. Forskerne håber nu, at der kan etableres<br />
et forskningsmiljø omkring fundene på Svalbard.<br />
Spørg ’Polarkassen’<br />
Center for Arktisk Teknologi har oprettet en spørgeportal<br />
på internettet. Her kan man bl.a. stille spørgsmål<br />
om byggeri, miljø, energi, levnedsmidler og bioteknologi.<br />
Spørgsmålene besvares af et ekspertpanel<br />
bestående af folk fra Grønland og Danmark. Det er<br />
muligt selv at vælge, om svaret skal gives på folkeskole-,<br />
gymnasie- eller universitetsniveau. Find Polarkassen<br />
på http://www.aperiinnarit.gl/index_dk.php<br />
23
Copyright: Arktisk Institut<br />
Tjekkede Thule-portrætter<br />
Ny fotoudstilling tegner et tankevækkende,<br />
men lige lovlig pænt billede af<br />
livet i Thule-området.<br />
På verdens top, 1300 kilometer fra Nordpolen<br />
i ’det yderste land’ Thule, lever de. Polareskimoerne,<br />
der indvandrede fra Canada<br />
i 1860’erne og siden har været det folk i<br />
Grønland, der med størst succes har holdt<br />
den indtrængende, moderne livsform fra<br />
døren.<br />
Meget er hændt siden Knud Rasmussen<br />
i 1910 for første gang besøgte Nordvestgrønland.<br />
Det var dengang, hvor børnene<br />
muntrede sig med legetøj skabt af ’moder<br />
jord’, og kvinderne syede tøj og tilberedte<br />
dagens måltid af mændenes hjembragte<br />
fangst. Og hvor bjørneskindsbukser og<br />
overtøj af rensdyr- og ræveskind ikke var<br />
klædningsstykker med stor identitetsmæssig<br />
og symbolsk værdi, men simpelthen<br />
den nødvendige uniform til overlevelse i<br />
en af verdens klimamæssigt mest ekstreme<br />
hjørner. I dag præges dagligdagen i<br />
verdens nordligste samfund i høj grad af,<br />
at ikke bare den vestlige livsstil, men også<br />
den moderne, økonomiske orden har bidt<br />
sig fast med store, og ikke altid positive,<br />
forandringer til følge.<br />
På isbjørnejagt i gummistøvler<br />
En fotoudstilling på Nordatlantens Brygge<br />
i København byder aktuelt på en rejse udi<br />
samfundet ved verdens ende. Bag fotografierne<br />
står den finske fotograf Tiina Itkonen,<br />
som i 1995 pakkede sit kamera og<br />
drog til Inughuits land. Siden skulle hun<br />
vende tilbage hertil to gange, og af de mange<br />
billeder, der kom ud af rejserne, vises<br />
nu et spændende udvalg.<br />
Fotografierne er på én gang kontrastfyldte<br />
og harmoniske. Traditionens møde<br />
med moderniteten tematiseres og iscenesættes,<br />
så det giver stof til eftertanke. For<br />
selvom vi alle godt ved, at det globale marked<br />
for længst er nået til Thule-området,<br />
gør det alligevel indtryk at se piercingen,<br />
gummistøvlerne, plastikbaljerne og det elektriske<br />
komfur så godt ’integreret’ i bygde-kulturen.<br />
Mørket mangler<br />
Fotografierne er lækre og kunstneriske,<br />
men læses de som dokumentation, mangler<br />
der alligevel noget. Man spejder forgæves<br />
efter mørket, farerne og klimaets råhed,<br />
som så uomgængeligt sætter rammerne<br />
for livet i det højarktiske. I et område,<br />
hvor stormene ofte piber, og hvor<br />
isnende kulde og mørke i månedsvis lægger<br />
sig tungt og ubarmhjertigt, er det barske<br />
løjer at få tilværelsen til at fungere på<br />
de tiltagende moderne præmisser.<br />
Ej heller springer den sociale nød, som<br />
ikke mindst byen Qaanaaq har kæmpet<br />
med igennem de senere år, i øjnene. Men<br />
nøden er der! Massivt økonomisk underskud,<br />
høj arbejdsløshed, udbredt alkoholisme,<br />
dårligt fungerende uddannelsessystem<br />
og heraf følgende desillusion blandt<br />
de unge er blot nogle af de problemer, som<br />
kommunen står over for.<br />
Selvom fotografierne glimtvis lader den<br />
sociale og økonomiske slagside skinne igennem,<br />
kan de alligevel forekomme at<br />
være for pæne og ’ufarlige’ i forhold til<br />
den virkelighed, de portrætterer. Nøden anes,<br />
men fordi den overvejende æstetiseres<br />
frem for problematiseres, virker den<br />
aldrig helt vedkommende og bevægende.<br />
Udstillingen er først og fremmest interessant,<br />
fordi den skildrer, hvordan det lokale<br />
bliver opslugt i det globale, et fænomen,<br />
der breder sig som en steppebrand<br />
over hele kloden i disse år.<br />
Jane Tolstrup<br />
Udstillingen ‘Inughuit’ kan opleves frem til 31.<br />
oktober på Nordatlantens Brygge, Strandgade<br />
91, 1401 Kbh. K.<br />
Dengang … … og nu. Tiina Itkonens fotografier indfanger<br />
Thule-samfundets forandring.