Polarfronten 2006 – 3
Polarfronten 2006 – 3
Polarfronten 2006 – 3
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
U D G I V E T A F D A N S K P O L A R C E N T E R N R . 3 / 2 0 0 6 P R I S 3 5 K R .<br />
<strong>Polarfronten</strong><br />
Sjældne søjler står for fald, s. 4-5<br />
Grønlandske ulyksaligheder, s. 7<br />
Istidslandet i billeder, s. 12-13
INDHOLD 3<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
4<br />
6<br />
7<br />
8<br />
10<br />
12<br />
14<br />
16<br />
17<br />
18<br />
19<br />
24<br />
Gift for forplantningen<br />
Østgrønlandske isbjørnes kønsdele påvirkes<br />
negativt af miljøgifte.<br />
Sjældne søjler står for fald<br />
Ikkafjordens unikke mineralsøjler er truet af<br />
stigende vandtemperaturer.<br />
Flagskibet i Diskobugten<br />
Københavns Universitet har fejret 100-året<br />
for oprettelsen af Arktisk Station.<br />
Grønlandske ulyksaligheder<br />
En ny rapport om unges trivsel afslører alarmerende<br />
nyt om selvmordsadfærd og seksuelt misbrug i Grønland.<br />
Frivilligt fanget i isen<br />
Skonnerten Tara er fanget i polhavets ismasser og slipper først fri igen om et par år.<br />
Den genetiske forbindelse<br />
Forskerne arbejder ihærdigt på at afdække relationen mellem gener, overvægt og livsstil.<br />
Istidslandet i billeder<br />
Jette Bang var sin tids største grønlandsfotograf. Denne sommer vendte hun tilbage til ’Istidslandet’ i<br />
skikkelse af sine billeder.<br />
En forsinket reaktion<br />
Diskoøens gletschere er blevet skrevet i mandtal. Det viser sig, at de har trukket sig mere tilbage i første<br />
halvdel af det 20. århundrede end i sidste.<br />
Terra Australis Incognita<br />
Historien om Antarktis er en fortælling om store bedrifter, internationalt fælleseje og højt profileret<br />
forskning.<br />
Kommentar<br />
Danmark er blevet medlem af SCAR. Det betyder nye muligheder for dansk polarforskning.<br />
Svalbards sociale eksperiment<br />
En ny bog tegner et kulturhistorisk portræt af minesamfundet Longyearbyen fra 1916 til 1975.<br />
Zackenberg <strong>–</strong> nu med vinterlogi<br />
Forskningsstation Zackenberg er blevet to huse rigere. Også Daneborg har fået et nyt bådehus.<br />
Zackenberg i søgeren<br />
De tre vinderbilleder i Dansk Polarcenters Zackenberg-fotokonkurrence er fundet.<br />
Dansk Polarcenter er en institution<br />
under Ministeriet for Videnskab,<br />
Teknologi og Udvikling og har til opgave<br />
at støtte og koordinere dansk<br />
polarforskning.<br />
<strong>Polarfronten</strong> udgives af:<br />
Dansk Polarcenter<br />
Strandgade 102<br />
1401 København K<br />
Tlf.: 32 88 01 00<br />
Fax: 32 88 01 01<br />
polarfronten@dpc.dk<br />
www.dpc.dk<br />
Udkommer 4 gange årligt<br />
Oplag: 3500<br />
Deadline for bidrag til næste nr.<br />
17. november <strong>2006</strong>.<br />
Abonnement koster 125 kr. for et år og<br />
tegnes gennem Dansk Polarcenter.<br />
Redaktionen:<br />
Hanne Petersen,<br />
ansvarshavende redaktør<br />
Jane Benarroch, redaktør,<br />
Irene Seiten, layout, DJ<br />
Uffe Wilken, DJ<br />
Jens Jørgen Kjærgaard, DJ<br />
Poul-Erik Philbert, DJ<br />
Gabrielle Stockmann<br />
Henning Thing<br />
Produktion og tryk:<br />
Datagraf Auning AS<br />
Forsidefoto: F. Latreille<br />
Artikler i <strong>Polarfronten</strong> giver ikke<br />
nødvendigvis udtryk for Dansk<br />
Polarcenters holdning.<br />
Eftertryk er tilladt i uddrag med<br />
kildeangivelse.
Gift for forplantningen<br />
Østgrønlandske isbjørnes kønsdele påvirkes negativt af miljøgifte. Det kan på<br />
længere sigt udgøre en trussel mod bjørnenes fortsatte overlevelse.<br />
Det er blevet påvist igen og igen de senere<br />
år, at gifte fra den vestlige verdens<br />
industriproduktion ender i det arktiske<br />
miljø, hvor de trænger ind i havets fødekæder<br />
og forurener dyr og mennesker.<br />
Blandt de absolut hårdest ramte er isbjørnen,<br />
fordi den befinder sig på toppen<br />
af havets fødekæde og derfor sluger<br />
de opkoncentrerede gifte, når den<br />
kaster sig over den nærende sælspæk.<br />
Specielt den seneste tid har nyhederne<br />
om isbjørnenes sundhedstilstand stået<br />
i kø (se bl.a. <strong>Polarfronten</strong> nr. 2/<strong>2006</strong>). Og<br />
det er ikke solstrålehistorier forskerne<br />
har at berette.<br />
De seneste resultater viser således,<br />
at de såkaldte organohalogene stoffer<br />
(først og fremmest flourfobindelser og<br />
langsomt nedbrydelige, organiske miljøgifte)<br />
påvirker udviklingen af bjørnenes<br />
kønsorganer. Det er første gang, at det<br />
er lykkedes forskere at påvise denne<br />
sammenhæng hos vilde pattedyr.<br />
I spidsen for undersøgelsen står dyrlæge<br />
Christian Sonne, Danmarks Miljøundersøgelser,<br />
og han er nået frem<br />
til, at jo større koncentrationer af miljøgifte,<br />
der er i bjørnene, jo mindre bliver<br />
både hannernes testikler og penisben<br />
samt hunnernes æggestokke og<br />
livmoder. Konkret har det vist sig,<br />
at hvis man sammenligner en højt<br />
og en lavt belastet isbjørn, så finder<br />
man en reduktion på ca. 30 procent af<br />
størrelsen af testikler og penisben hos<br />
bjørnen med den høje belastning af giftstoffer.<br />
Isbjørne har i forvejen den laveste<br />
fødselsrate blandt pattedyr, og man kan<br />
frygte, at de mindre kønsorganer på<br />
længere sigt kan forringe deres frugtbarhed<br />
og udgøre en risiko for den østgrønlandske<br />
bjørnebestand. Specielt<br />
penislængde og sædkvalitet er af afgørende<br />
betydning for en vellykket parring<br />
og efterfølgende befrugtning, siger<br />
Christian Sonne.<br />
Det kan af gode grunde være svært<br />
at gennemføre denne form for undersøgelser,<br />
men Christian Sonne har haft et<br />
virkelig stort materiale til sin rådighed.<br />
Et samarbejde med isbjørnejægere fra<br />
Østgrønland i årene 1999 til 2002 har<br />
gjort, at forskerne har kunnet arbejde<br />
med dele fra omkring 100 bjørne.<br />
Udover giftstofferne truer også den<br />
globale opvarmning isbjørnens fortsatte<br />
overlevelsesmuligheder. Så det kan<br />
ikke udelukkes, at der allerede er sket<br />
en reduktion af isbjørnebestanden ikke<br />
bare i Grønland, men i hele Arktis.<br />
Kontakt: Christian Sonne, DMU,<br />
csh@dmu.dk<br />
Foto: Magnus Elander<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Gletscherspalten<br />
I den tidlige sommer i Grønlands fjelde kan man<br />
træffe landets mindste pelsdyr. Dets engelske<br />
navn betyder ’uldbjørn’, dets latinske navn ’den<br />
der bærer det kvindelige’ og på dansk hedder<br />
det ’fjeldspinder’. Den langhårede larve, der bliver<br />
til sommerfugl, er en historie værd.<br />
Larven er hele 6 sæsoner om at udvikle sig<br />
og blive puppeklar. Dens livret er blade fra arktisk<br />
pil og helst ikke andet. Bladene har størst<br />
næringsværdi i det spæde arktiske forår, så larven<br />
spiser kun om foråret. Pelsens gulbrune<br />
strithår med modhager gør larven til en ulækker<br />
mundfuld for fugle, og dens andre fjender<br />
- snyltehvepse og snyltefluer - er ikke fremme<br />
om foråret, så fjeldspinderlarven har det godt<br />
i spisekammeret. Efter den hurtige fedekur på<br />
pileblade søger larven i slutningen af juni et beskyttet<br />
sted under en sten, spinder sig ind i et<br />
svøb af silketråde og ligger så i 11 måneders<br />
dvaletilstand beskyttet mod rovdyr og frost indtil<br />
næste forår. Vinterens lave temperaturer skader<br />
ikke larven, for dens krop er godt dopet med<br />
antifrost-kemi. Når forårssolen igen varmer, og<br />
pileskoven grønnes, vågner larven op til endnu<br />
en hurtig omgang pileblade, et hudskifte til en<br />
pels ét nummer større og så 11 måneder mere<br />
under stenen i silkesvøbets sikre favn.<br />
Dette gentager sig 7 gange, og så er larven<br />
omsider klar til at forpuppe sig. Den spinder<br />
sig ind i et mørkegråt, tætvævet silkehylster og<br />
udenpå et løsere hvidligt silkelag. Kokonen placeres,<br />
hvor solen skinner, og de to lag gør, at solens<br />
stråler varmer kokonens indre ekstra op, så<br />
den forunderlige forvandling fra larve til voksen<br />
sommerfugl kan ske på blot et par uger. Endelig!<br />
Efter et tilløb på 2500 døgn er forvandlingen fuldbragt,<br />
og ud af hylstret kravler en voksen fjeldspinder.<br />
Men ak, voksenlivet er hårdt og kort,<br />
meget kort. Den voksne hun er tyk og kan ikke<br />
flyve, og så snart hun er ude af kokonen, sender<br />
hun en uimodståelig duft ud i fjeldets klare<br />
luft. Nybagte hanner i omegnen er toptunet til<br />
at opfange dette duftstof med sansehår på følehornene,<br />
og de slår straks til. En duftende hun<br />
får snart selskab af mindst én ivrig han. Straks<br />
efter den uundgåelige parring dør hannen, mæt<br />
af dagen. Få timer senere lægger hunnen omkring<br />
100 æg, ofte oven på det forladte puppehylster.<br />
Og det var så det sidste, hun formåede i<br />
livet. - Mission completed for Gynaephora groenlandica!<br />
3
Sjældne søjler står for fald<br />
Torsken er tilbage i Ikkafjorden. Det kan være et dårligt varsel for fjordens unikke mineralsøjler. Et af Galathea 3-ekspeditionens<br />
landbaserede projekter fik opsigtsvækkende resultater med hjem fra sommerens feltarbejde.<br />
I det dunkle, grønne vand stirrer dykkeren<br />
og fisken på hinanden. Begge er<br />
sikkert lige overraskede, men dykkeren<br />
undrer sig sandsynligvis mere over mødet<br />
end torsken, fordi der ikke de sidste<br />
mange år er set torsk i fjorden. Fisken<br />
kan være et vink om, at klimaændringerne<br />
måske er ved at finde vej ind i de<br />
sydgrønlandske fjorde. Er det tilfældet,<br />
kan det få katastrofale konsekvenser<br />
for de hundredvis af mineralsøjler, der<br />
knejser på bunden af Ikkafjorden.<br />
Økosystem i fare<br />
I august måned var der travlhed på<br />
bunden af Ikkafjorden. Et hold dykkere<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
Foto: Richard Martin<br />
svømmede rundt mellem de utallige<br />
søjler af ikait og samlede prøver ind af<br />
det sjældne mineral. Måske forsvinder<br />
søjlerne om få år, fordi det hvide, porøse<br />
ikait kollapser, hvis vandtemperaturen<br />
stiger til mere end 6 C. Og noget tyder<br />
på, at vandet i Ikkafjorden er ved at<br />
blive varmere.<br />
Sammen med dykkerne var et hold<br />
geologer og mikrobiologer. Et af målene<br />
med deres arbejde var netop at finde<br />
ud af, hvilken indflydelse højere<br />
vandtemperaturer har på mineralsøjlerne.<br />
Peter Stougaard fra Den Kongelige<br />
Veterinær og Landbohøjskole, der er<br />
leder af Galatheaprojektet i Ikkafjorden,<br />
siger:<br />
I værste fald forsvinder søjlerne og<br />
med dem også de mange dyr og planter,<br />
der lever på og i søjlerne. I bedste<br />
fald sker der ingen ting. Man kan måske<br />
også forestille sig en mellemting,<br />
hvor de søjler, der allerede er dannet,<br />
bliver stående. Men hvor tilvæksten af<br />
nye søjler ikke kommer til at foregå i<br />
samme hastige tempo, som vi har set<br />
det indtil nu. Det ved vi ikke noget om.<br />
Forsvinder søjlerne, forsvinder også<br />
et mikrobiologisk samfund, hvor bakterier<br />
lever i koldt og stærkt sodaholdigt<br />
vand med en pHværdi på 10,5.<br />
Mikrobiologerne vurderer, at op mod<br />
en tredjedel af de bakterier, der lever<br />
inde i søjlernes ekstreme miljø, er nye<br />
og ukendte.<br />
En søjle saves over. Samme søjle blev også savet<br />
over i 2002 og var i mellemtiden vokset<br />
små 60 centimeter. I laboratoriet vil mikrobiologerne<br />
senere tage prøver fra forskellige områder<br />
i søjlen for at se, hvilke bakterier der lever<br />
i det fjendtlige miljø.<br />
Varmere vand<br />
I første omgang var det dykkerne, der<br />
lagde mærke til forandringerne. Allerede<br />
på en ekspedition til fjorden i 2002<br />
opdagede de, at det ikke var så koldt<br />
om fingrene, som det havde været på<br />
tidligere ekspeditioner i midten af<br />
halvfemserne. Målinger bekræftede,<br />
at bundtemperaturen i og omkring ikkasøjlerne<br />
var 450 C, et par grader varmere<br />
end i 1997.<br />
På ekspeditionen i sommeren <strong>2006</strong><br />
kunne dykkerne imidlertid både mærke<br />
og aflæse en vandtemperatur, der havde<br />
fået et par ekstra varmegrader i forhold<br />
til 2002. Geologerne mente også,<br />
at de søjler, som dykkerne baksede op<br />
fra dybet, så mere ynkelige ud, end de<br />
FAKTA OM IKKASØJLERNE<br />
Søjlerne af ikait opstår, når sodaholdigt<br />
vand fra bjergene pibler op gennem bunden<br />
af Ikkafjorden og blander sig med havvandet.<br />
Der sker en kemisk reaktion, som<br />
får ikaitten til at udkrystallisere og søjlerne<br />
til at vokse helt op til 20 meters højde. Af<br />
de mange søjler i Ikkafjorden er mere end<br />
1000 over én meter høje. Det bløde mineral<br />
ikait omdannes langsomt til hård calcit,<br />
som sammen med de mange kalkalger på<br />
søjlerne er med til at styrke søjlerne, så de<br />
ikke tipper omkuld.<br />
I de kommende to år vil en stor, tværfaglig<br />
forskergruppe arbejde i Ikkafjorden for<br />
blandt andet at undersøge klimaændringernes<br />
påvirkning af ikkasøjlerne, vandets<br />
kredsløb i fjorden samt kortlægge livet inden<br />
i søjlerne.<br />
Arbejdet er finansieret af Forskningsrådet<br />
for Teknik og Produktion og af Villum<br />
Kann Rasmussen Fonden.
tidligere havde gjort. Det vokseværk,<br />
der prægede søjlerne for få år siden, synes<br />
desuden at være bremset en smule.<br />
Fra 1996 til 2002 var en afskåret søjle<br />
vokset med 1,2 meter, mens en anden<br />
søjle fra 2002 til <strong>2006</strong> kun var vokset<br />
med 6070 centimeter.<br />
Det er nærliggende at pege fingre ad<br />
den globale opvarmning som årsag til<br />
forandringerne i Ikkafjorden. Men holder<br />
den forklaring vand? Til det siger<br />
Mads Hvid Ribergaard fra Danmarks Meteorologiske<br />
Institut:<br />
Det kan ikke udelukkes, at det er<br />
den globale opvarmning, man nu ser<br />
slå igennem i de sydgrønlandske fjorde.<br />
Mere nærliggende er dog, at det vi ser<br />
er naturlige variationer i det nordatlantiske<br />
havklima, som påvirker de vestgrønlandske<br />
farvande. Det har vi set tidligere.<br />
Fra midten af 1920’erne og frem<br />
til slutningen af 1960’erne var vandmasserne<br />
varmere. Fra 1960’erne og frem til<br />
midten af 1990’erne gik vi ind i en koldere<br />
periode. Siden midten af 1990’erne<br />
er varmen vendt tilbage til samme niveau<br />
som observeret for slutningen af<br />
1960erne. Opvarmningen ses langs hele<br />
Vestgrønland.<br />
Kunstige enzymer er fremtiden<br />
Uanset årsagen til det varmere vand<br />
kan det som sagt gøre det af med det<br />
enestående økosystem. Peter Stougaard<br />
siger:<br />
I de tusindvis af små hulrum inde<br />
i søjlerne lever mikroorganismer, som<br />
ikke findes andre steder her på Jorden.<br />
De er specielt designet til et liv ved lav<br />
temperatur og høj pHværdi og vil ikke<br />
kunne etablere sig i almindeligt havvand.<br />
Bakterier fra ikkasøjler har ganske<br />
særlige enzymer i deres celler, der gør,<br />
at de kan leve i disse ekstreme miljøer.<br />
Mikrobiologerne håber at finde nye, ukendte<br />
enzymer, der måske kan fremstilles<br />
kunstigt og bruges inden for levnedsmiddel<br />
og medicinalindustrien.<br />
Forsvinder søjlerne, forsvinder dermed<br />
også Grønlands mulighed for selv at<br />
skabe en bioteknologisk nicheproduktion<br />
fra landets genetiske ressourcer.<br />
Fra den stenede kyst kan dykkerne se<br />
en af folkene ude på ledsagebåden. Han<br />
har travlt. Fiskestangen står spændt i<br />
Foto: Richard Martin.<br />
en bue, og han trækker den ene fisk op<br />
efter den anden. Da båden sejler hjem,<br />
viser han stolt dagens fangst: En spandfuld<br />
velvoksne torsk. Jo, lystfiskeriet i<br />
Ikkafjorden går måske mod bedre tider.<br />
Uffe Wilken<br />
Kontakt Peter Stougaard, KVL, psg@kvl.dk<br />
Læs mere på<br />
http://www.dpc.dk/sw6023.asp<br />
Under sommerens feltarbejde i Ikkafjorden<br />
borede dykkerne sonder ind i en tyk søjle af<br />
ikait. Sonderne vil de næste mange måneder<br />
sende informationer om pH-værdier, temperatur,<br />
saltholdighed og iltindhold til en lille computer,<br />
så forskerne kan følge variationerne<br />
inde i søjlerne over en periode på flere år.<br />
5
Flagskibet i Diskobugten<br />
Københavns Universitet har netop fejret 100-året for oprettelsen af Arktisk Station i Qeqertarsuaq på øen af samme navn.<br />
Københavns Universitets nordlige forpost<br />
ligger i et smørhul, midt i et frodigt<br />
og artsrigt område med mangfoldige<br />
plante og dyrearter på land og i havet<br />
og med spændende klipper, landskaber<br />
og gletschere lige ved hånden.<br />
Stationen har udviklet sig meget siden<br />
barndomsårene i begyndelsen af<br />
1900tallet. Nye bygninger, mere kapacitet,<br />
bedre apparatur, større skibe, hurtigere<br />
kommunikation, flere brugere <strong>–</strong> og<br />
større budgetter! Men én ting er uændret<br />
gennem de 100 år: Forskernes nysgerrighed,<br />
deres trang til at undersøge<br />
sammenhænge, deres snilde og målrettethed<br />
og glæden ved at være i felten.<br />
Porsild: plantefanger og pioner<br />
Stationens bagmand, botanikeren Morten<br />
Porsild, var en meget fremsynet<br />
mand og en ihærdig forsker, som klart<br />
så mulighederne ved at placere en international<br />
forskningsstation netop<br />
her, lige uden for kolonien Godhavn.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
Fotos fra bogen ‘Arktisk Station 1906-<strong>2006</strong>’.<br />
Sammen med sin familie levede og forskede<br />
han i, på og omkring Diskoøen i<br />
40 år. Porsildnavnet står for altid mejslet<br />
ind i klippen som den arktiske botaniks<br />
faderskikkelse. Grønlænderne kaldte<br />
ham kærligt for ’plantefangeren’.<br />
Arktisk Station ligger ualmindeligt<br />
smukt placeret mellem kystlagunen<br />
og den irgrønne, frodige Østerlien. Der<br />
er ikke langt at gå, førend spændende<br />
forskningsemner ligger lige til højrebenet.<br />
Saltvand, brakvand, ferskvand,<br />
kilder med koldt og lunkent vand, nogle<br />
med radioaktivt udslip.<br />
Vand gi’r liv, og livet myldrer i alle typer<br />
af vand ved Arktisk Station. Kildeforskning<br />
har i en del årtier været en<br />
ivrigt dyrket disciplin hos stationens<br />
brugere. Der er også nok at tage fat på.<br />
Diskoøen har kilder i tusindvis.<br />
Angakokkens sted<br />
Blandt Qeqertarsuaqs beboere benævnes<br />
Arktisk Station ofte som ’Angakkussarfik’,<br />
dvs. ’stedet hvor åndemanere<br />
holder til’. I klippevæggen lige under<br />
stationens højtstående flagstang er der<br />
en grotte, hvor en åndemaner i gamle<br />
dage trænede sine lærlinge og selv udførte<br />
sine ånderitualer. Angakoklærlingen<br />
blev bundet med reb og placeret inde<br />
i grotten, indtil han <strong>–</strong> oftest efter flere<br />
døgn <strong>–</strong> så noget overnaturligt. Nogle<br />
lærlinge nåede ikke så langt, men døde<br />
undervejs. De blev begravet i Østerlien<br />
lige ved stationen. For at beskytte eftertidens<br />
forskere mod fortidens ånder<br />
skulle der angiveligt være nedgravet et<br />
brystben af en lomvie under hovedbygningens<br />
gulv.<br />
Hver vinter den 13. januar ser man<br />
endnu en lokal anvendelse af Arktisk<br />
Stations placering. Indbyggerne fra byen<br />
kommer herud for at se solen vise<br />
sig for første gang over horisonten i<br />
syd. Dens stråler farver Østerlien lyserød,<br />
og alle bliver opstemte over signalet<br />
om, at det igen går mod lysere tider.<br />
Hundrede års forskning<br />
I anledning af stationens 100 års jubilæum<br />
har Københavns Universitet udgivet<br />
en stor og pragtfuld bog, der på fornemste<br />
vis kommer rundt om alle de<br />
emner, som knytter sig til Arktisk Station,<br />
Diskoøen og <strong>–</strong>bugten samt den<br />
forskning, der i ti årtier er udført her af<br />
talrige professorer, lektorer, Ph.D.’ere<br />
og alle de andre fra videnskabens verden<br />
Kloden rundt. Bogen er som Arktisk<br />
Stations omfang og betydning:<br />
stor, vægtig, interessant og indbyder til<br />
fordybelse. Den er ikke i lommeformat<br />
og kræver et stabilt underlag, men godt<br />
bænket foran værket er det også nemt<br />
at bruge mange timer i dets selskab.<br />
Hvis man ikke lige ved nok om rullesten<br />
med olie, kildeeksplosioner, solautografer,<br />
tellurisk jern, saltvandsmider,<br />
videohvaler, pølsetang, gletschergalop<br />
eller Porsild og istorsk, <strong>–</strong> så få fat<br />
i dette flotte festfyrværkeri fra forskningens<br />
frontlinie.<br />
Henning Thing<br />
Arktisk Station 1906 <strong>–</strong> <strong>2006</strong>. Redigeret af<br />
Lone Bruun m.fl. Københavns Universitet i<br />
samarbejde med Rhodos, <strong>2006</strong>. 398 kr.
Grønlandske ulyksaligheder<br />
En ny rapport om unges trivsel i Grønland afslører, at op imod hver tredje pige har været udsat for seksuelt misbrug.<br />
Samtidig har et stort antal unge alvorlige selvmordstanker.<br />
Hvordan trives børn og unge i Grønland<br />
i dag? Det spørgsmål har et hold forskere<br />
ledet af seniorforsker Tine Curtis fra<br />
Statens Institut for Folkesundhed forsøgt<br />
at få svar på ved at spørge de unge<br />
selv. Fra februar 2004 til februar 2005<br />
gennemførte forskerholdet computerbaserede<br />
spørgeskemaundersøgelser<br />
på ti skoler i de syv grønlandske byer<br />
Upernavik, Ilulissat, Maniitsoq, Tasiilaq,<br />
Nuuk, Narsaq og Qaqortoq. I alt modtog<br />
de 508 besvarelser fra elever, der alle<br />
gik i 9. eller 10. klasse og var mindst 15<br />
år på undersøgelsestidspunktet.<br />
Spørgsmålene kredsede om alt fra forholdet<br />
til kammerater og forældre over<br />
krops og identitetsopfattelse til rygeog<br />
alkoholvaner. Men også spørgsmål<br />
om alvorlige problemer som seksuelt<br />
misbrug og selvmordsforsøg blev de unge<br />
bedt om at svare på. Og svarene her<br />
er nedslående.<br />
Seksuelt misbrug udbredt<br />
Tallene viser nemlig, at et alarmerende<br />
højt antal unge dels har været udsat<br />
for seksuelt misbrug, dels har alvorlige<br />
selvmordstanker eller sågar forsøger<br />
selvmord.<br />
Svarene viser, at mindst 11 procent<br />
af drengene og hele 53 procent af pigerne<br />
havde været udsat for strafbare seksuelle<br />
handlinger defineret som et seksuelt<br />
forhold før det fyldte 15. år. Da<br />
man imidlertid må korrigere for, at et<br />
forhold mellem eksempelvis en 14årig<br />
pige og 15årig dreng formentlig kun<br />
i de færreste tilfælde opleves som et<br />
overgreb, har vi konkluderet, at 28 procent<br />
af pigerne og 9 procent af drengene<br />
er blevet misbrugt seksuelt, siger<br />
professor ved Statens Institut for Folkesundhed,<br />
Peter Bjerregaard, som er<br />
medforfatter til rapporten.<br />
Konklusionen viser med al tydelighed,<br />
at der er behov for en øget indsats<br />
imod seksuelt misbrug. Rapporten anbefaler<br />
især, at der sættes ind over for<br />
den sociale nød i familierne, men også<br />
at indsatsen rettes mod sociale og kulturelle<br />
normer for seksuelt misbrug af<br />
børn. Normer, som forskerne fra studier<br />
i bl.a. Finland ved, er mere udbredt i<br />
tyndt befolkede egne af verden. Og som<br />
derfor måske kan forklare tendensen<br />
til flere tilfælde af seksuelt misbrug i de<br />
grønlandske bygder.<br />
Mange forsøger selvmord<br />
Samtidig viser de unges svar, at mange<br />
af dem enten overvejer eller forsøger<br />
selvmord. Mens hele 52 procent af pigerne<br />
svarede, at de har haft alvorlige<br />
selvmordstanker, er tallet for drengenes<br />
vedkommende 20 procent. Hertil<br />
kommer, at hele 33 procent af pigerne<br />
har forsøgt selvmord mod 11 procent af<br />
drengene.<br />
Det er nærliggende at se de mange<br />
selvmordsforsøg som et udslag af en<br />
barndom præget af dårlige oplevelser<br />
kombineret med aktuelle psykiske helbredsproblemer.<br />
Det skal dog også<br />
nævnes, at mange af de unge med selvmordsadfærd<br />
har kendt nogen, der har<br />
begået selvmord. Undersøgelsen giver<br />
ikke noget klart svar på årsagen til denne<br />
sammenhæng, men det er nærlig<br />
Mens 52% af pigerne svarede,<br />
at de har haft alvorlige<br />
selvmordstanker, har<br />
hele 33% sågar forsøgt<br />
selvmord.<br />
gende at antage, at sorg over tabet af en<br />
kæreste eller nær pårørende spiller en<br />
rolle, siger Tine Curtis.<br />
Gode venskaber øger trivsel<br />
Overordnet viser undersøgelsen, at der<br />
er en tæt sammenhæng mellem de unges<br />
trivsel og forholdet til klassekammerater,<br />
venner og familien. De fleste<br />
unge har et godt forhold til forældre og<br />
kammerater, men generelt viser svarene,<br />
at de unge efterlyser mere ansvarsfuldhed<br />
fra forældregenerationens side.<br />
Samtidig mener de fleste, at det offentlige<br />
bør træde til, hvor forældrene<br />
svigter.<br />
Generelt konkluderer rapporten, at<br />
mange af de unge trives og har det godt.<br />
Det skyldes ikke mindst, at mange har<br />
et godt forhold til forældre og venner,<br />
at de er fysisk aktive og drikker alkohol<br />
med måde. Men de store grupper af unge,<br />
der lider nød, er stadig for mange i<br />
det grønlandske samfund.<br />
Jane Benarroch<br />
Kontakt:<br />
Peter Bjerregaard, pb@si-sundhed.dk<br />
Tine Curtis, tc@si-folkesundhed.dk<br />
7
Frivilligt fanget i isen<br />
Skonnerten Tara er fanget i Polhavets<br />
ismasser og slipper først fri<br />
igen om et par år. Det sker som led<br />
i en videnskabelig undersøgelse af<br />
klimaforandringer i Arktis.<br />
I begyndelsen af september måned ankrede<br />
den franske skonnert Tara op i den<br />
arktiske pakis på 80°N, hvor den hurtigt<br />
blev fanget i et fast greb af ismasserne.<br />
Her bliver den i hvert fald i et par år, før<br />
den igen kan komme fri af isen og sejle<br />
videre for egen kraft.<br />
Et gennemprøvet koncept<br />
Men det, der umiddelbart kunne ligne<br />
en risikabel og faretruende situation,<br />
er i virkeligheden indledningen på en<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
veltilrettelagt og stort anlagt europæisk<br />
forskningsekspedition.<br />
Tara vil nemlig de næste par år drive<br />
med pakisen de omkring 1800 kilometer<br />
fra Det Østsibiriske Hav over Nordpolen<br />
og til Framstrædet mellem Nordøstgrønland<br />
og Svalbard. Først her vil<br />
skibet i sommeren 2008 smelte fri af sit<br />
fangenskab. Undervejs vil Tara fungere<br />
som tag over hovedet for en flydende<br />
forskningsstation, som skal måle og<br />
kortlægge oceanografiske, meteorologiske<br />
og glaciologiske forhold i det relativt<br />
uudforskede område omkring Nordpolen.<br />
Der er ikke noget, som tyder på, at<br />
det planlagte samspil med naturkræfterne<br />
kan slå fejl. Ekspeditionen er et<br />
led i det såkaldte Damoclesprojekt,<br />
som er det største europæiske, arktiske<br />
forskningsprojekt nogensinde. Forskerne<br />
har et meget godt kendskab til<br />
pakisens bevægelser i Det Arktiske Ocean.<br />
Og desuden er idéen med at lade et<br />
skib fryse ind i isen og lade det drive<br />
med den såkaldte transpolare isdrift<br />
ikke af ny dato. Det blev første gang afprøvet<br />
af Fridtjof Nansen på Framekspeditionen<br />
i 189396 og er senere anvendt<br />
af de russiske isdriftstationer fra<br />
1930’erne (se boks).<br />
Klar til afgang. Indefrosset i pakisen har skonnerten<br />
Tara begyndt sin to år lange rejse tværs<br />
over Nordpolen. I hele perioden vil der fra den<br />
videnskabelige isdriftsstation blive indsamlet<br />
data, som skal øge kendskabet til klimaforandringer<br />
i Det artiske Ocean.<br />
Foto: F. Latreille/Tara Arctic
På talefod med satelitterne<br />
Da Tara havde lagt sig til hvile i pakisen,<br />
gik den otte mand store besætning<br />
og deres hjælpere som det første i gang<br />
med at opbygge en lejr på isen. De anlagde<br />
en helikopterlandingsplads, som<br />
kunne sikre kontakten til omverdenen,<br />
og placerede forskelligt måleudstyr, så<br />
man hurtigt kunne begynde indsamlingen<br />
af data til de mange projekter, der<br />
har en aktie i ekspeditionen.<br />
Den danske deltagelse i projektet<br />
kommer fra Danmarks Meteorologiske<br />
Institut (DMI), Dansk Rumcenter og<br />
Danmarks Tekniske Universitet (DTU).<br />
DMI deltager blandt andet i et program,<br />
der koncentrerer sig om sne og<br />
ismålinger under hele Taras sejlads.<br />
Rasmus Tonboe på DMI arbejder med<br />
strålingsmodeller for havis og har sammen<br />
med Danmarks Rumcenter udviklet<br />
det måleprogram, som styrer dataindsamlingen<br />
under Taras rejse.<br />
Strålingsmodeller kan hjælpe til at<br />
oversætte satellitmålinger til meteorologiske<br />
forhold som eksempelvis atmosfærens<br />
vanddamp og temperatur. Det<br />
er informationer, vi bruger på DMI, når<br />
vi f.eks. laver vejrprognoser for Danmark.<br />
Men vi ved, at de nuværende vejrmodeller<br />
kan tage fejl, og at det i høj<br />
grad skyldes, at der er for få observationer<br />
i det arktiske område. Vores arbejde<br />
i forbindelse med Damocles vil gøre<br />
satellitmålingerne langt mere brugbare<br />
og dermed øge kvaliteten af vejrprognoser<br />
i Danmark og langt ned i Europa.<br />
Rasmus Tonboe forklarer, at isen og<br />
atmosfæren udsender en lillebitte stråling,<br />
som satellitterne er i stand til at<br />
fange. Hvis man bliver i stand til at oversætte<br />
strålingen til de modsvarende<br />
vanddampe og temperaturer i atmosfæren,<br />
vil man direkte kunne bruge satellitmålingerne,<br />
når man laver vejrudsigter,<br />
som er det, strålingsmodellerne<br />
skal bruges til.<br />
Men skal man nå så langt, er det nødvendigt<br />
at indsamle data om så at sige<br />
alt, hvad der sker på isen. Der skal måles<br />
snetykkelse, snetæthed, istykkelse<br />
og størrelse på snekorn, der skal opstilles<br />
en klimastation, som skal indsamle<br />
de grundlæggende meteorologiske<br />
data, og der skal sænkes et kabel ned i<br />
I Nansens fodspor<br />
Det første forsøg på at lade et skib indefryse<br />
i Det Arktiske Oceans ismasser blev gjort af<br />
Fridtjof Nansen i 1893-96. Nansen forsøgte<br />
at nå frem til Nordpolen som den første, og<br />
til det formål lod han sit specialbyggede skib<br />
Fram fryse inde i pakisen. Hans teori var, at<br />
der måtte gå en havstrøm hen over Nordpolen<br />
mod syd, og at det indefrosne skib på den<br />
måde ville komme tæt på Nordpolen. Fram<br />
drev langsomt mod nord, og på et tidspunkt<br />
forlod Nansen sammen med to andre besætningsmedlemmer<br />
skibet for at nå Nordpolen<br />
til fods. Forsøget mislykkedes. 418 kilometer<br />
fra målet måtte de give op og søge sydpå til<br />
Franz Josephs Land, hvor de overvintrede.<br />
Men teorien viste sig at holde vand. Fram blev<br />
i sommeren 1896 frigivet af ismasserne mellem<br />
Svalbard og Nordøstgrønland i det, der<br />
senere kom til at hedde Framstrædet. Under<br />
driften blev der - ligesom det er planen med<br />
Tara-ekspeditionen - udført oceanografiske,<br />
meteorologiske og glaciologiske målinger.<br />
Nansens erfaringer er senere især blevet<br />
brugt af russerne, som siden 1937 næsten har<br />
haft faste isdriftsstationer, som driver fra den<br />
russiske del over Nordpolen for at blive evakueret<br />
omkring Framstrædet. Også amerikaner-<br />
havet, som skal måle vandets temperatur<br />
og saltholdighed.<br />
Rasmus Tonboe og hans kolleger regner<br />
med at modtage data løbende gennem<br />
de næste to år, og at det vil gøre<br />
dem i stand til at udvikle en model for<br />
isens stråling. Med den i hånden vil opgaven<br />
så være at integrere de daglige<br />
satellitdata på en sikker måde i vejrmodellerne.<br />
Klimaændringer og IPY<br />
Ekspeditionen er som nævnt en del af<br />
et stort EUprojekt, Damocles, som er<br />
igangsat i anledning af Det Internationale<br />
Polarår. Budgettet er på 16 mio.<br />
og i alt 45 videnskabelige institutioner<br />
fra 12 lande deltager i projektet. Der vil<br />
være en masse aktiviteter inden for meteorologi,<br />
glaciologi og oceanografi, og<br />
projektet vil omfatte både havis, sne,<br />
gletschere. Udover målinger fra Tara be<br />
ne har haft isdriftsstationer i den amerikanske<br />
del af Det Arktiske Ocean.<br />
Så Fram-ekspeditionen har været inspirationen<br />
for både de russiske driftstationer og for<br />
Tara-ekspeditionen.<br />
Det kræver selvfølgelig en speciel konstruktion,<br />
hvis et skib skal fryse inde i isen uden at<br />
blive skruet ned. Fram blev konstrueret til at<br />
kunne modstå stort tryk fra skruende havis<br />
på skibets sider, idet skrogets form var skrå<br />
i vandlinien, så isskruninger pressede skibet<br />
opad i stedet for at knuse det. Det samme gælder<br />
Tara, som har en rund og flad bund, som<br />
sikrer, at den bliver skubbet op af isen i stedet<br />
for at blive knust af ismasserne.<br />
Foto: F. Latreille<br />
står programmet af satellitmålinger og<br />
af indsamling af data fra forskellige islejre<br />
og forskningsskibe.<br />
Baggrunden for den store satsning<br />
er, at der i disse år sker specielt store<br />
klimaændringer i det arktiske område.<br />
Bl.a. bliver isens tykkelse og udbredelse<br />
stærkt reduceret omkring Nordpolen.<br />
Mange forskere mener, at de store klimaændringer<br />
i Arktis både sender en<br />
advarsel om og påvirker den fremtidige<br />
globale klimaudvikling. Desværre<br />
mangler vi den nødvendige viden til at<br />
kunne udtale os mere sikkert om samspillet<br />
mellem klimaet i Det Arktiske<br />
Ocean og det globale klima, og det er<br />
denne manglende viden, Damoclesaktiviteterne<br />
skal råde bod på.<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Kontakt: Rasmus Tonboe, DMI, rtt@dmi.dk<br />
9
Den genetiske forbindelse<br />
Grønlændere har større risiko for<br />
at blive ramt af type II-diabetes på<br />
grund af deres gener, mener diabetesforskere.<br />
Men også overvægt og<br />
stillesiddende livsstil spiller en rolle<br />
for udvikling af sygdommen, der eksploderer<br />
i Grønland i disse år.<br />
I Qaanaaq, 1200 kilometer nord for Polarcirklen,<br />
ligger den. Verdens nordligste<br />
grillbar, Polar Grill, der ironisk nok<br />
er placeret med pragtudsigt til den isdækkede<br />
fjord, Inglefield Bredning,<br />
hvor polareskimoerne igennem århundreder<br />
har jaget og fanget føden. Grillbaren<br />
er ikke bare et slående symbol<br />
på globaliseringens rækkevidde. Med<br />
et menukort bestående af frituredryppende<br />
pommes frites og salatfattige<br />
burgere er den tillige et lokalt arnested<br />
for den eskalerende overvægt og fedme,<br />
der breder sig overalt i det arktiske samfund<br />
og truer med at gøre den grønlandske<br />
befolkning syg som aldrig før.<br />
Den helt store sundhedsudfordring<br />
er livsstilssygdommen type IIdiabetes,<br />
der de seneste år har været på hastig<br />
fremmarch overalt i Grønland. Senest<br />
har et forskningsprojekt med bl.a. inuit<br />
fra Qaanaaq som forsøgspersoner<br />
stærkt indikeret, at generne spiller en<br />
rolle for udviklingen af diabetes. Og en<br />
dansk forsker deltager i øjeblikket i et<br />
tværpolart projekt, der skal bidrage til<br />
at løse gåden om, hvorfor en sygdom,<br />
der har været stort set ikkeeksisterende<br />
blandt inuit før 1960’erne, pludselig<br />
boomer.<br />
Hver tiende har diabetes<br />
På høje tid, fristes man til at sige, når<br />
man ser de seneste tal for diabetesudbredelsen.<br />
En stor befolkningsundersøgelse<br />
i 2001 viste, at ud af de 917 personer,<br />
der indgik i undersøgelsen, havde<br />
10,8 procent af mændene og 8,8 procent<br />
af kvinderne over 35 år udviklet<br />
type IIdiabetes. Herudover havde hhv.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
9,4 procent og 14,1 procent såkaldt nedsat<br />
glukosetolerance, som kan være et<br />
forstadium til diabetes. Sammenlignet<br />
med Danmark var der 35 procent flere<br />
diabetikere i Grønland.<br />
Dermed er type IIdiabetes langt mere<br />
udbredt i Grønland end i f. eks. Danmark,<br />
og selv på internationalt plan ligger<br />
Grønland i top. En overraskende udvikling<br />
i betragtning af, at sygdommen<br />
er ny i Grønland.<br />
Fra at være stort set ikkeeksisterende<br />
i Grønland før 1960’erne ser vi<br />
pludselig en stigning i diabetestilfælde<br />
hos både mænd og kvinder. Udefra<br />
set har vi blot kunnet konstatere, at der<br />
har været et klart tidsmæssigt sammenfald<br />
mellem sygdommens udbredelse<br />
og den moderne kulturs opblomstring,<br />
siger Peter Bjerregaard, der er professor<br />
ved Statens Institut for Folkesundhed<br />
og står bag en lang række undersøgelser<br />
om grønlændernes sundhedstilstand.<br />
Udviklingen falder også sammen<br />
med en stigning i vægt, som er en naturlig<br />
følge af livsstilsændringerne. De<br />
seneste tal fra 19992001 viser, at 36<br />
procent af de grønlandske mænd og 33<br />
procent af de grønlandske kvinder over<br />
18 år er overvægtige. Tallene viser også,<br />
at hele 16 procent af mændene og 22<br />
procent af kvinderne er decideret fede.<br />
Med andre ord vejer en tredjedel af befolkningen<br />
for meget.<br />
Fedtlagring i top<br />
Forskerne er da heller ikke i tvivl om, at<br />
den umiddelbare årsag til de stigende<br />
problemer med diabetes skyldes ændringer<br />
i livsvilkår <strong>–</strong> som i andre lande<br />
verden over. Den moderne verden og<br />
al dens uvæsen er for længst nået ud i<br />
de små samfund langs hele den nordlige<br />
polarkalot. Ikke bare har fastfood<br />
fortrængt friskfanget fugl og sællever<br />
fra det daglige middagsbord. Folk bevæger<br />
sig også langt mindre nu end dengang,<br />
det var nødvendigt for at holde<br />
sig i live på de polare breddegrader. For<br />
den lille del af befolkningen, der sta<br />
dig lever som fangere, er hundeslæden<br />
skiftet ud med snescooteren, kajakken<br />
med speedbåden, bjørneskindsdragten<br />
med Goretexjakken og harpunen med<br />
geværet. Resten af befolkningen har i<br />
endnu stærkere grad overgivet sig til et<br />
liv med moderne bekvemmeligheder<br />
som firehjulstrækkere, færdigretter og<br />
fuldisolerede huse.<br />
Forskningen har dog været stillet<br />
over for et paradoks: hvis overvægt er<br />
en vigtig faktor for udvikling af diabetes,<br />
hvorfor har Inuitbefolkningerne i<br />
Arktis så ikke fået sygdommen noget<br />
før? For selv om tallene de senere år har<br />
vist en stigning i grønlændernes vægt,<br />
har inuit jo ikke just gennem århundrederne<br />
været hverken slanke eller levet<br />
af fedtfattig mad. Tværtimod har de været<br />
tungere end bl.a. europæere og sat<br />
ekstrem fed kost som hvalspæk og fede<br />
fisk til livs i store mængder.<br />
Det er hér, at grønlændernes gener<br />
kommer ind. Der er det særlige ved inuit,<br />
at de igennem mange århundreder<br />
i ekstremt barsk, arktisk klima har udviklet<br />
en særlig evne til at lagre fedt i<br />
kroppen <strong>–</strong> en nødvendig egenskab, der<br />
har gjort befolkningen i stand til at<br />
overleve trange tider med ringe jagtudbytte<br />
i temperaturer ned til 60 minusgrader.<br />
Da de samtidig har udviklet en<br />
fænomenal evne til at forbrænde fedt,<br />
når omstændighederne krævede det,<br />
har disse fedtlagre aldrig nået at blive<br />
en sundhedsbelastning, fordi der altid<br />
blev tæret på dem. I dag derimod, hvor<br />
der ikke er grund til at bevæge sig og<br />
dermed tære på fedtdepoterne, vil de få<br />
lov at vokse sig store og dermed forårsage<br />
en særlig usund overvægt, der hyppigt<br />
vil resultere i diabetes.<br />
Jagten fortsætter<br />
For et par år siden undersøgte et hold<br />
forskere fra Rigshospitalets Center for<br />
muskelforskning en gruppe superaktive<br />
fangere fra Qaanaaqområdet. Selvom<br />
de spiste fed mad og var overvægtige,<br />
var de ikke i nærheden af at have
Overvægt og diabetes er på fremmarch i det grønlandske samfund. Grillmad får en stor del af<br />
skylden. Her er det verdens nordligste grillbar, Polar Grill, i Qaanaaq.<br />
type IIdiabetes. Undersøgelsen bekræftede<br />
formodningen om, at grønlænderne<br />
har oparbejdet en slags indkodet beskyttelse<br />
over for den fede kost, hvis de<br />
samtidig opretholder en høj grad af fysisk<br />
aktivitet. De grønlandske forsøgspersoner<br />
viste sig at have en meget<br />
veludviklet evne til at forbrænde fedt<br />
i forhold til de gennemsnitsdanskere,<br />
der også deltog i forsøget.<br />
Skal man tro videnskaben ser det altså<br />
ud til, at Qaanaaqs sultne sjæle burde<br />
kunne frekventere Polar Grill uden<br />
risiko for diabetes, hvis de blot skaffer<br />
sig af med computeren og fjernsynet<br />
og finder kajakken og de gamle jagtredskaber<br />
frem igen. At de med andre<br />
ord kan tåle at være tykke, men ikke<br />
dovne. Der er dog stadig behov for en<br />
mere præcis dokumentation for den ge<br />
netiske forudsætning, end forskningen<br />
kan fremvise i dag. Men dokumentationen<br />
kan være lige om hjørnet.<br />
Den canadiske forsker R.A. Hegele og<br />
hans team identificerede for nylig et<br />
kendt gen hos inuit, der tilsyneladende<br />
øger risikoen for fedme blandt inuit<br />
kvinder. Desuden er en ny stor undersøgelse<br />
af ikke bare grønlændernes, men<br />
også canadiske og amerikanske inuits<br />
overvægt og diabetes i gang i disse måneder.<br />
Endda med dansk deltagelse.<br />
Projektet skal kaste mere lys over<br />
relationen mellem kost og fysisk aktivitet<br />
og udviklingen af diabetes. Desuden<br />
vil vi sammenligne udviklingen<br />
i grønlændernes diabetes og overvægt<br />
med andre inuitbefolkninger. Og sluttelig<br />
vil vi belyse den genetiske forbindelse<br />
ved at analysere indsamlet ge<br />
netisk materiale i de amerikanske og<br />
grønlandske populationer, fortæller<br />
Peter Bjerregaard.<br />
Vi må dog vente med svaret indtil<br />
2008, hvor resultatet af undersøgelsen<br />
foreligger. Men mon ikke Qaanaaqs bysbørn<br />
i mellemtiden vil fortsætte med<br />
at slentre ind omkring Polar Grill frem<br />
for i sundhedens navn at genoptage<br />
fordums fangerliv på Inglefield<br />
Bredning.<br />
Kontakt: Peter Bjerregaard,<br />
pb@si-folkesundhed.dk<br />
Foto: Magnus Elander<br />
Jane Benarroch<br />
11
Istidslandet i billeder<br />
Jette Bang var sin tids største grønlandsfotograf. Denne sommer har befolkningen i elleve grønlandske byer kunnet<br />
genopleve et udvalg af hendes billeder. Men hvem var hun egentlig, den legendariske kunstner og dokumentarist, der<br />
som ingen anden skildrede Grønlands overgang fra traditionelt til moderne samfund?<br />
’Istidslandet med dets varmblodige, næsten<br />
sydlandske Folkefærd, der har forstået<br />
at skabe sin egen Kultur <strong>–</strong> Grønlænderne,<br />
der under dansk Styre og<br />
Vejledning er ved at gøre Springet fra<br />
Stenalder til Nutid. Maatte de i Kraft af<br />
deres Oprindelighed redde sig lykkeligt<br />
over i Civilisationen’.<br />
Den, der har kigget dybt i Jette Bangs<br />
velkomponerede og varmt iscenesatte<br />
fotografier, ved det. Ordene fra forordet<br />
til bogen ’Grønland’ illustrerer ganske<br />
prægnant den store grønlandsfotografs<br />
drivkraft og hele værk. For var der noget,<br />
der fascinerede og betog den belevne<br />
og belæste danske kvinde, der i 1936<br />
som blot 22årig, nyuddannet fotograf<br />
absolut måtte til Grønland for at portrættere<br />
det sagnomspundne land mod<br />
Nord, var det netop grønlændernes styrke<br />
og evne til at overleve og tilpasse sig<br />
givne vilkår i en foranderlig verden. I<br />
dag, hvor Grønland for længst har bevæget<br />
sig ind i moderniteten, og den gamle<br />
fangerkultur hører erindringerne og<br />
fortællingerne til, fungerer Jette Bangs<br />
billeder som et vindue til en tid, hvor<br />
de store omvæltninger for alvor tog fart<br />
og ændrede det grønlandske samfund<br />
for altid.<br />
’Hvem er det?’<br />
I det lys er det måske ikke overraskende,<br />
at Jette Bang er et tilløbsstykke, når<br />
hun i skikkelse af sine fotografier atter<br />
dukker op i de små grønlandske<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
samfund, som hun dengang for mere<br />
end et halvt århundrede siden færdedes<br />
hjemvant i og forevigede med sit<br />
Rolleiflexkamera. Udbredt interesse<br />
var der i hvert fald, da udstillingsrækken<br />
’KINAANA. Jette Bangs grønlandsbilleder<br />
1936 <strong>–</strong> 1962’ ramte landet fra Qaanaaq<br />
i nord over Nanortalik i syd til Tasiilaq<br />
i øst hen over foråret og sommeren<br />
i år. Udstillingsrækken har været<br />
unik derved, at hvert museum i de i alt<br />
elleve byer udstillede fotografier, som<br />
afspejlede de respektive lokalområder.<br />
Der var derfor lagt op til, at de besøgende<br />
skulle kaste nyt lys over billedernes<br />
motiver og historierne bag.<br />
Udover at give grønlænderne mulighed<br />
for at genopleve deres lokale fortid<br />
og fællesskab gennem Jette Bangs billeder<br />
har et af formålene med udstillingerne<br />
været at indsamle informationer<br />
og historier om de mange fotografier.<br />
Titlen ’Kinaana’, der betyder ’hvem er<br />
det?’, er netop valgt for at få folk til at erindre<br />
og fortælle om billederne, siger<br />
eskimolog Leise Johnsen, der står bag<br />
udstillingerne. I en firemåneders periode<br />
har hun rejst rundt til hvert enkelt<br />
museum for at åbne udstillingerne<br />
og ikke mindst få folk i tale. Og det<br />
lykkedes meget godt, fortæller hun:<br />
I Nanortalik udbryder Charlotte<br />
Poulsen: ’Ilaana’! Det er jo mig’, da hun<br />
ser et billede fra 1936 af sig selv i Nanortalik,<br />
hvor hun og hendes lillesøster<br />
Cornelia boede. I Qeqertarsuaq fortæl<br />
ler Agathe Kaspersen om alle lokaliteterne<br />
på de udstillede billeder. Og i Qaqortoq<br />
beretter Pouline Knudsen om kiosken,<br />
hvor hun altid skulle hente ugebladet<br />
Hjemmet. ’For hvis jeg læste<br />
i det, ville jeg langt hurtigere lære<br />
dansk’, siger hun.<br />
Leise Johnsen har arbejdet med Jette<br />
Bangs fotosamling i fem år. Først i forbindelse<br />
med universitetsspecialet ’Jette<br />
Bang i billeder og ord 19401961 Fotografiet<br />
som broskaber’ og siden 2004<br />
med projektet ’Tilbageførslen af Jette<br />
Bangsamlingen til Grønland’, der har<br />
haft til formål at registrere og sikre den<br />
enorme samling for eftertiden ved bl.a.<br />
at omlægge negativer til syrefrit papir.<br />
De fleste af Jette Bangs cirka 12.000 billeder<br />
tilhører i dag Arktisk Institut og<br />
kan ses i billeddatabasen Arktiske Billeder.<br />
Den vil nu blive opdateret med de<br />
nye informationer og beretninger, som<br />
udstillingerne har bragt for en dag, ligesom<br />
Leise Johnsen håber på at bruge<br />
den nyindsamlede viden i en biografi<br />
om Jette Bang.<br />
Mod fjerne horisonter<br />
Men hvem var hun egentlig, denne bemærkelsesværdige<br />
kvinde, der hungrede<br />
efter at besøge og portrættere det<br />
’primitive’ eskimoiske folk, som levede<br />
på naturens præmisser i det fjerne land<br />
mod nord?<br />
Jette Bang voksede op i Strandgade<br />
på Christianshavn meget tæt ved Grøn
landske Handels Plads, hvorfra store<br />
opdagelsesrejsende som Knud Rasmussen<br />
og Peter Freuchen drog af sted på<br />
tidens farefulde polarekspeditioner.<br />
Eventyrene lå dermed og fristede lige<br />
for enden af gaden. Da hun samtidig<br />
var præget af tidens kulturradikale<br />
strømninger og færdedes blandt kulturpersonligheder<br />
som Rudolf BrobyJohansen<br />
og Otto Gelsted, har der ikke været<br />
langt fra tanke til handling, da hun første<br />
gang besluttede sig for at hoppe på<br />
et af skibene i 1936.<br />
Hendes entre som ung, dansk kvinde<br />
må have vakt opsigt i de små, grønlandske<br />
samfund, der først og fremmest<br />
forbandt danskere med de mandlige<br />
embedsmænd. Der er forskellige historier<br />
om, hvordan folk gemte sig for<br />
hende, når hun gik i land. Men når den<br />
første skepsis havde lagt sig <strong>–</strong> ofte efter<br />
at hun havde delt cigaretter ud til alle <br />
forstod hun altid at vinde grønlændernes<br />
tillid, hvilket hendes fotografier er<br />
et synligt bevis på, siger Leise Johnsen.<br />
Jette Bang var da også her, der og alle<br />
vegne. Hun tog på hvalfangst i Nanortalik,<br />
i skole i Aasiaat, til købmanden<br />
i Sisimiut, på jagt i Qaanaaq, til lægen<br />
i Qaqortoq og på slæderejse i Qasiqiannguit.<br />
Man kunne kalde hendes metode<br />
for ’flue på væggen’, for hun deltog i<br />
stor stil i grønlændernes liv på sidelinjen.<br />
I den forstand var hun meget etnografisk<br />
i sin tilgang til arbejdet. Man<br />
ser på hendes billeder, at det først og<br />
fremmest er menneskene, der betager<br />
og drager hende, mener Leise Johnsen.<br />
Tilbage til Grønland<br />
Men hun dokumenterede ikke bare. Efter<br />
datidens forhold var hun en eksperimenterende<br />
og nyskabende fotograf,<br />
der arbejdede med lys og skygge som<br />
effekter, uortodokse billedvinkler og<br />
dynamiske billedkompositioner.<br />
I mit speciale argumenterede jeg<br />
for, at det er for unuanceret at sige, at<br />
hun betragtede grønlænderne som ’the<br />
noble savage’. Nok bliver de på sin vis<br />
fremstillet som ’vilde’, men på en civiliseret<br />
måde. Samtidig skal man ikke være<br />
blind for, at hun har sit publikum in<br />
mente, når hun fotograferer. Motivet<br />
skal helst leve op til det billede, som allerede<br />
var skabt af grønlænderen, siger<br />
Leise Johnsen.<br />
Fra 1936 til 1962 gennemførte Jette<br />
Bang ikke færre end otte rejser i det<br />
Grønland, som hun både fascineredes<br />
af og forundredes over. Mange af<br />
dem foretog hun mere eller mindre på<br />
egen hånd med skib og hundeslæde. I<br />
dag bidrager fotografierne til at styrke<br />
den kollektive, grønlandske erindring.<br />
Jette Bang er kendt over alt, hvor man<br />
kommer frem, og hun er meget vellidt.<br />
Derfor har det også været vigtigt for<br />
mig at lave udstillingsrækken i Grønland.<br />
Hun ønskede selv ved sin død i<br />
1964, at hendes samling skulle overgå<br />
til Grønland. Takket være støtte fra Villum<br />
Kann Rasmussen Fonden og Nuna<br />
Fonden er det nu sket med digitaliseringen<br />
og registreringen af fotosamlingen,<br />
som er tilgængelig online og dermed<br />
giver grønlænderne mulighed for<br />
at fordybe sig i hendes billeder hvor<br />
som helst og når som helst, siger Leise<br />
Johnsen.<br />
Kontakt: Leise Johnsen,<br />
leisejohnsen@hotmail.com<br />
Læs mere på www.kinaana.net<br />
Jane Benarroch<br />
Jette Bangs billeder, der forvaltes af Dansk<br />
Polarcenter, kan købes ved henvendelse til<br />
fotokurator Kirsten Klüver, kk@dpc.dk<br />
Når Jette Bang ankom til en bygd, gemte befolkningen sig ofte for hende. Ved at dele cigaretter ud<br />
til alle lykkedes det hende at komme i kontakt med grønlænderne og vinde deres tillid.<br />
Alle fotos © Jette Bang Photo<br />
13
En forsinket reaktion<br />
Disko-øens gletschere er blevet skrevet<br />
i mandtal. Det har vist sig, at de<br />
har trukket sig tilbage siden slutningen<br />
af 1800-tallet, og at tilbagetrækningen<br />
sandsynligvis har været stærkere<br />
i første halvdel af 1900-tallet<br />
end de senere år.<br />
Det har været noget af et pillearbejde<br />
at identificere og optælle Diskos gletschere<br />
ud fra satellitfotos, flyfotos,<br />
geodætiske kort, rejsebeskrivelser og<br />
håndtegnede kort. Men nu ved vi, at<br />
der i alt er 1070 gletschere og snefaner,<br />
hvis vi tæller revl og krat med, og<br />
at 350 af dem er over 1 km2 . En størrelse,<br />
som gør dem værdige til betegnelsen<br />
’gletscher’ og til at blive undersøgt<br />
nærmere.<br />
Det er ph.d.studerende Jacob Clement<br />
Yde og lektor Niels Tvis Knudsen<br />
fra Geologisk Institut på Aarhus Universitet,<br />
som har haft Diskos gletschere un<br />
Disko <strong>–</strong> De tusind gletscheres land<br />
Disko-øen ligger i det centrale Vestgrønland ud for Ilulissat. Den er 8575 km 2 stor, hvilket kun er<br />
lidt mindre end Sjælland og Lolland-Falster, og er for 19 procents vedkommede dækket af is. To<br />
store iskapper, Storbræen og Bræpasset, dækker den centrale del af øen. En tidligere kortlægning<br />
har vist, at der samlet er omkring 1070 gletschere og snefaner på Disko.<br />
Der bor kun omkring 1100 mennesker på Disko, 1000 i hovedbyen Qeqertarsuaq (tidligere Godhavn)<br />
og ca. 100 i bygden Kangerluk.<br />
Grafik: Ruth Nielsen<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
der luppen. Og de har ikke blot skrevet<br />
dem i mandtal det Herrens år 2005,<br />
men har samtidig undersøgt, hvordan<br />
antallet af gletschere har udviklet sig<br />
historisk. De har i detaljer fulgt 247 gletscheres<br />
bevægelse fra slutningen af<br />
1800tallet frem til i dag.<br />
Kraftigere tilbage tidligere<br />
Undersøgelsen viser, at gletscherne<br />
samlet set har trukket sig tilbage i hele<br />
perioden. Hermed skal ikke forstås, at<br />
gletscheroverfladen er blevet mindre, eller<br />
at gletscherne er blevet tyndere <strong>–</strong> for<br />
det har de to forskere ikke undersøgt <strong>–</strong><br />
men at gletscherfronten er smeltet tilbage.<br />
Blandt konklusionerne falder det umiddelbart<br />
i øjnene, at tilbagetrækningen<br />
synes at have været kraftigere tidligere<br />
end i dag.<br />
Sammenligner vi nutidens gletschere<br />
med informationer om de samme<br />
gletschere omkring 1900 og 1950, så ser<br />
det ud til <strong>–</strong> med det forbehold, at der<br />
kun er undersøgelser fra nogle få gletschere<br />
at de har trukket sig mere tilbage<br />
i første halvdel af århundredet<br />
end i sidste, siger Jacob Yde.<br />
De to forskere tager også et andet forbehold,<br />
for deres kilder fra tiden før<br />
1953 er ikke til de skråsikre konklusioner.<br />
De består først og fremmest af kort<br />
fra en ekspedition i 18781880, udarbejdet<br />
af R. Hammer og K. J. V. Steenstrup<br />
(Meddelelelser om Grønland, bind 4),<br />
og af et kort fra 193133, der stadig anvendes<br />
og er lavet af det daværende<br />
Geodætiske Institut i København. Fra<br />
den mellemliggende periode har der<br />
været forskellige kort, lokale skitser og<br />
rejsebeskrivelser udarbejdet af mange<br />
forskellige, men dog med Steenstrup<br />
som en væsentlig kilde.<br />
30-50 års forsinkelse<br />
Set i lyset af den igangværende debat<br />
om klimaforandringer i Arktis kan<br />
det virke overraskende, at det er gået<br />
stærkest med tilbagetrækningen i den<br />
første halvdel af det 20. århundrede.<br />
Men brikkerne falder hurtigt på plads,<br />
hvis man blot henter en af de almindeligt<br />
anerkendte fysiske lovmæssigheder<br />
for gletschere frem af gemmerne.<br />
Det har gennem mange år været<br />
fælles tankegods for glaciologer, at det<br />
tager nogen tid <strong>–</strong> en 3050 år for mindre<br />
gletschere at justere deres størrelse<br />
i forhold til klimaændringer, fortæller<br />
Jacob Yde. Når vi derfor ser en kraftigere<br />
tilbagetrækning af gletscherne i første<br />
halvdel af 1900tallet end i sidste<br />
halvdel, kan det forklares med, at det<br />
er en forsinket reaktion på de temperaturstigninger,<br />
som kommer efter den såkaldte<br />
lille istid, en flere hundrede år<br />
relativt kold periode, som klinger ud i<br />
slutningen af 1800tallet.<br />
Fra 1953, hvor de første dækkende<br />
flyfotos er til rådighed, har forskerne<br />
haft et virkelig sikkert kildemateriale,<br />
ikke mindst efter at de første satellitfotos<br />
kommer i 1973.
Ved gletscherens fod. Den seneste galopperende<br />
gletscher på Disko har tiltrukket sig stor<br />
opmærksomhed fra forskere og studerende.<br />
Fronten er meget sort, fordi isen er blevet blandet<br />
med materiale fra gletscherens bund.<br />
Med den gode dokumentation i ryg<br />
gen viser beregningerne, at 70% af gletscherne<br />
har trukket sig tilbage i løbet af<br />
denne periode, mens 28% har forholdt<br />
sig i ro og 2% er gået frem. Splitter vi perioden<br />
op, viser det sig, at den største<br />
aktivitet har ligget i perioden 196585,<br />
hvor 58% af gletscherne har trukket<br />
sig tilbage, mens tallene for perioderne<br />
195364 og 19852005 ligger omkring de<br />
40%.<br />
Det betyder, at flere gletschere trækker<br />
sig tilbage før begyndelsen af 1990’erne,<br />
hvor temperaturerne begynder at stige<br />
i Vestgrønland.<br />
Også her er nøglen til en forståelse,<br />
at gletscherne reagerer forsinket på<br />
temperaturstigninger. Vestgrønland oplevede<br />
især i 1920’erne en kraftig stigning<br />
i middeltemperaturerne, og det er<br />
den opvarmning, som viser sig i et stigende<br />
antal gletschere på tilbagetog<br />
fra midten af 1960’erne, siger Jacob Yde.<br />
Forfølger vi den logik betyder det<br />
til gengæld, at vi kan forvente, at temperaturstigningerne<br />
i 1990’erne vil slå<br />
igennem om 1520 år.<br />
Kortlægningen af Diskos gletschere<br />
viser også, at det især er de store gletschere<br />
over 5 km2 og gletschere under<br />
800 meters højde, der har trukket sig<br />
tilbage. Ligeledes er gletschere, hvis udløb<br />
vender mod syd over mod nordvest,<br />
gået stærkere tilbage, ganske givet fordi<br />
de ligger med front mod solen.<br />
Galopperende gletschere<br />
Ikke alle gletschere opfører sig imidlertid<br />
ens. En del af formålet med undersøgelsen<br />
har været at få et overblik over<br />
de såkaldte galopperende gletschere,<br />
som findes flere steder i Arktis. Det<br />
har ikke været helt klart, hvor mange<br />
galopperende gletschere der er på Disko.<br />
Hidtil har man ment, at der var 20<br />
af denne type, men Ydes og Tvis Knudsens<br />
optælling har nu afsløret, at der<br />
er hele 75 gletschere, som kan klassificeres<br />
som galopperende.<br />
Galopperende gletschere har fået deres<br />
tilnavn, fordi de bevæger sig på en<br />
radikal anden måde end de mere adstadige,<br />
normale gletschere. De kan i en<br />
meget lang periode <strong>–</strong> måske op til flere<br />
hundrede år <strong>–</strong> befinde sig i en meget<br />
rolig fase, hvor de smelter meget<br />
langsomt tilbage, hvorefter de pludselig<br />
bevæger sig frem med en voldsom<br />
kraft.<br />
Der er ikke nogen direkte sammenhæng<br />
mellem klimaændringerne og<br />
gletschernes galop. Ganske vist påvirker<br />
klimaet gletscheren, ligesom det påvirker<br />
alle andre gletschere. Men det er<br />
ikke klimaændringerne, som bestemmer<br />
tidspunktet for gletscherens udbrud:<br />
Forklaringen på de galopperende<br />
gletschere skal formentlig findes i den<br />
dynamik, som er beskrevet i den såkaldte<br />
propteori, fortæller Jacob Yde. Den<br />
siger, at gletscherens front fryser fast<br />
til underlaget og dermed danner en<br />
prop, der holder gletscherens ismasser<br />
tilbage. Bag ved fronten ophobes der en<br />
mængde smeltevand, som langsomt opbygger<br />
et voldsomt tryk på gletscheren,<br />
indtil presset bliver for stort, og gletscheren<br />
godt hjulpet af smeltevandet<br />
vælter nedad i voldsom fart.<br />
Den seneste galopperende gletscher<br />
på Disko er Kuannersuitgletscheren,<br />
som blev opdaget i sommeren 1999 i<br />
det centrale Disko. Den bevægede sig<br />
mere end 10 kilometer frem i løbet af<br />
34 år og har været oppe på en tophastighed<br />
på mere end 50 meter i døgnet.<br />
Jacob Yde og hans kolleger har fulgt<br />
denne galopperende gletscher nøje og<br />
har besøgt stedet flere gange siden 1999.<br />
De vurderer, at den i løbet af få år har<br />
flyttet omkring 3 km3 is. Gletscheren er<br />
så tyk, at den endnu ikke er smeltet<br />
ned og begyndt at trække sig tilbage.<br />
Fronten er desuden beskyttet af et isolerende<br />
lag af mudder og sten, så den vil<br />
formentligt blive koblet fra selve gletscheren<br />
på et tidspunkt og komme til at<br />
ligge som et dødisområde midt i dalen.<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Kontakt: Jacob Clement Yde, Aarhus<br />
Universitet, yde@phys.au.dk<br />
Foto: Morten Rasch<br />
15
Terra Australis Incognita<br />
Historien om Antarktis er en fortælling<br />
om store, heroiske bedrifter, internationalt<br />
fælleseje og højt profileret<br />
forskning anno <strong>2006</strong>.<br />
Terra Australis Incognita. Sådan kaldte<br />
de tidlige opdagelsesrejsende Antarktis<br />
allerede inden, de med sikkerhed vidste,<br />
at kontinentet fandtes. Vished for<br />
dets eksistens fik man først i 1820, da<br />
den russiske ekspeditionsleder Thaddeus<br />
von Bellinghausen og den britiske<br />
kaptajn Edvard Bransfield spottede den<br />
antarktiske halvø med få dages mellemrum.<br />
Forinden havde den store britiske<br />
eksplorer James Cook været den første<br />
til at krydse den sydlige polarcirkel i<br />
1770’erne <strong>–</strong> dog uden at se Antarktis.<br />
Der skulle dog gå hen ved hundrede<br />
år, inden mennesket første gang satte<br />
foden på den sydlige polaris. Den tidlige<br />
antarktiske udforskning nåede sit<br />
højdepunkt først i det 20. århundrede<br />
med prominente navne som Ernest<br />
Shackleton og Carsten Borchgrevink<br />
på listen over heltemodige polarfarere,<br />
der satte livet på spil i jagten på det<br />
store eventyr. Kontinentet skulle desuden<br />
blive skueplads for et af de mest<br />
berømte, dramatiske kapløb i polarhistorien,<br />
da norske Roald Amundsen<br />
og engelske Robert Scott i 1911 kæmpede<br />
om at blive den første til at plante<br />
det nationale flag på Sydpolen. En<br />
kamp som Amundsen vandt, og som efterfølgende<br />
kostede den udkørte og demoraliserede<br />
Scott livet, da han frøs<br />
ihjel på vej tilbage til det skib, der skulle<br />
bringe ham og hans ekspeditionskammerater<br />
tilbage til Europa.<br />
En traktat bliver til<br />
Siden da er det gået støt og roligt fremad<br />
med at bemægtige sig viden om den<br />
golde verdensdel. Frem til slutningen<br />
af 1930’erne var de antarktiske ekspeditioner<br />
primært privat finansieret og<br />
ofte ledet af karismatiske polarforskere.<br />
I takt med, at kontinentets strategiske,<br />
økonomiske og videnskabelige betyd<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
ning begyndte at gå op for flere og flere<br />
regeringer, begyndte de at gøre territoriale<br />
krav på dele af de antarktiske ismasser.<br />
En landsmands opdagelse af det<br />
respektive land blev ofte brugt som begrundelse<br />
for kravene, der i tiden, inden<br />
Antarktis blev internationalt område,<br />
blev fremsat af landene Argentina,<br />
Australien, New Zealand, Storbritannien,<br />
Frankrig, Chile og Norge.<br />
I slutningen af 1940’erne blev de første<br />
permanente forskningsstationer anlagt<br />
af store forskningsnationer som<br />
Storbritannien, USA og Australien. Udover<br />
territoriale interesser var opførel<br />
Fotos: Aka Lynge, Polar Photos<br />
serne foranlediget af, at forskningsinitiativet<br />
det Internationale Geofysiske<br />
År (IGY) skulle løbe af stabelen i 1957<br />
<strong>–</strong> et initiativ, der i øvrigt er det direkte<br />
springbræt for det forestående internationale<br />
polarår, som skydes i gang 1.<br />
marts 2007 og løber frem til 1. marts<br />
2009. De videnskabelige landvindinger<br />
i kølvandet på det geofysiske år skulle<br />
vise sig at være så talrige og succesfulde,<br />
at landene snart bestemte sig for<br />
at gennemføre permanente forskningsprogrammer<br />
på kontinentet.<br />
Dette blev startskuddet til den antarktiske<br />
forskningskomite Scientific Com
mittee on Antarctic Research (SCAR),<br />
der blev nedsat i 1958, og som Danmark<br />
netop er blevet associeret medlem af.<br />
Komiteen skulle stå for at koordinere<br />
forskningssamarbejdet mellem de<br />
12 lande, der havde deltaget i IGY, og<br />
som underskrev The Antarctic Treaty<br />
i 1959. Traktaten er den dag i dag det<br />
nærmeste, man kommer på en lov for<br />
Antarktis, og den fungerer som fundament<br />
for reguleringer af enhver art. For<br />
eksempel fastsættes regler vedrørende<br />
turisme, miljø og videnskabelige aktiviteter<br />
med afsæt i traktaten, der i dag<br />
er underskrevet af 44 lande. I traktaten<br />
hedder det endvidere, at al militær aktivitet<br />
på kontinentet er forbudt, og at<br />
forskning frit skal kunne gennemføres<br />
og efterfølgende gøres tilgængelig for<br />
alle interesserede.<br />
Danmark på Antarktis<br />
I dag sker forskningen på Antarktis<br />
med base i en række store forskningsstationer,<br />
hvoraf nogle er bemandet året<br />
rundt. Af de mest kendte kan nævnes<br />
de amerikanske McMurdo Station<br />
og South Pole Base, den new zealandske<br />
Scott Base, den britiske Halley Station<br />
samt den russiske Vostok Station.<br />
I forhold til pionéræraen, hvor det<br />
først og fremmest gjaldt om at opdage<br />
og bemægtige sig nye områder af det<br />
isede kontinent, er det nu muligheden<br />
for at lave videnskabelige undersøgelser<br />
inden for snart sagt enhver polarforskningsdisciplin,<br />
der lokker forskere<br />
fra hele verden til Antarktis.<br />
Også adskillige danske forskere har<br />
gennem tiden fundet vej til bunden af<br />
Jorden for at deltage i projekterne, der<br />
ofte er internationalt lagt an. Det mest<br />
kendte eksempel er vel nok Niels Bohr<br />
Institutets glaciologigruppe, der med<br />
stor succes har deltaget i de antarktiske<br />
iskerneboringer, herunder det såkaldte<br />
EPICAprojekt, der i 2003 borede en<br />
iskerne med den nette alder af 900.000<br />
år. Med Danmarks nylige medlemskab<br />
af SCAR skulle der være grobund for,<br />
at flere danske forskere vil være med<br />
fremme i geledderne, når nye kapitler i<br />
historien om Antarktis skal skrives.<br />
Jane Benarroch<br />
Kommentar:<br />
Af Hanne K. Petersen,<br />
direktør for Dansk Polarcenter<br />
Danmark medlem af SCAR<br />
Danmark blev i sommer optaget som<br />
associeret medlem af SCAR Scientific<br />
Committee for Antarctic Reseach.<br />
SCAR er et internationalt samarbejde<br />
om udvikling og koordinering af<br />
forskning i Antarktis. Komitéen har 28<br />
fuldgyldige og 4 associerede medlemmer,<br />
der har interesse i antarktisk forskning.<br />
Når Danmark først nu er blevet<br />
medlem af SCAR, skyldes det antagelig,<br />
at hovedparten af den danske polarforskning<br />
altid er foregået i Grønland eller<br />
andre arktiske områder.<br />
Selvom internationalt samarbejde altid<br />
har præget polarforskning, har der<br />
været overraskende lidt kontakt mellem<br />
de arktiske og antarktiske forskningsmiljøer.<br />
De senere års øgede fokus<br />
på klimaændringer og grænseoverskridende<br />
miljøproblemer har dog ændret<br />
dette, således at der i dag er større fokus<br />
på områderne omkring begge poler<br />
og deres gensidige betydning. I forbindelse<br />
med det kommende internationale<br />
polarår (IPY) har den bipolare<br />
forskning også fået øget opmærksomhed.<br />
For eksempel er der indsendt 160<br />
internationale forslag til bipolare projekter.<br />
Danmark har ikke et egentligt antarktisk<br />
forskningsprogram, men der<br />
er allerede flere forskere involveret i<br />
antarktiske projekter. Et eksempel er<br />
de danske iskerneforskere, som deltager<br />
i boringer på Antarktis og også<br />
Foto: Geir B. Larssen<br />
har etableret et tæt samarbejde mellem<br />
de grønlandske og de antarktiske<br />
boringer. Et andet eksempel er den igangværende<br />
Galathea3ekspedition,<br />
som medbringer en række ekspeditionsdeltagere,<br />
der skal forske i og omkring<br />
Antarktis.<br />
I forbindelse med forberedelsen af<br />
ansøgningen om medlemskab i komitéen<br />
undersøgte DPC det eksisterende<br />
engagement, og der var overraskende<br />
mange emner repræsenteret. Jeg tror,<br />
at medlemskabet af SCAR vil øge interessen<br />
for og betyde en lettere adgang<br />
for danske polarforskere til de internationale<br />
forskernetværk omkring Antarktis.<br />
Der foregår et omfattende videnskabeligt<br />
samarbejde organiseret efter forskellige<br />
videnskabelige discipliner, som<br />
det spredte danske polarforskningsmiljø<br />
kan have glæde af at kende til, og<br />
som rummer mange muligheder for at<br />
supplere den arktiske forskning. Det vil<br />
også gøre det nemmere for de polarforskere,<br />
der ikke i forvejen har kontakter<br />
til dette miljø, at inddrage bipolare aspekter<br />
i deres projekter.<br />
Endvidere vil det styrke samarbejdet<br />
med de andre nordiske lande, som<br />
alle i flere år har været medlem af<br />
SCAR. Bl.a. vil der kunne etableres samarbejdsaftaler<br />
om brug af faciliteter i<br />
Antarktis for de danske forskere, der<br />
ønsker at arbejde her.<br />
17
Svalbards sociale laboratorium<br />
En ny bog tegner et kulturhistorisk<br />
portræt af minesamfundet Longyearbyen<br />
i perioden 1916 til 1975.<br />
Hvem var det, der drog til Longyearbyen<br />
på Svalbard for at lede efter kul i første<br />
halvdel af forrige århundrede? Og<br />
hvordan var det at leve i den afsidesliggende<br />
mineby, som blev drevet og kontrolleret<br />
af mineselskabet Store Norske?<br />
Den norske historiker Bjørg Evjen søger<br />
at besvare spørgsmålene i en ny<br />
bog om Longyearbyen i perioden 1916<br />
til 1975. Bogen, der er baseret på hendes<br />
doktorafhandling forsvaret ved universitetet<br />
i Tromsø, tager afsæt i året<br />
1916, da Store Norske Spitsbergen Grubekompagni<br />
overtager kulminedriften,<br />
og slutter med indvielsen af flyvepladsen<br />
i 1975, som også bliver begyndelsen<br />
på enden af det gamle minesamfund.<br />
Arktisk arbejdsplads<br />
Evjen har især kigget på, hvilken betydning<br />
de lange vintre i isolation fra resten<br />
af Norge betød for samfundsudviklingen<br />
og det sociale liv i byen.<br />
De mange ensomme måneder fra<br />
oktober til juni bidrog til, at de sociale<br />
forhold i byen ikke ændrede sig i takt<br />
med forholdene på fastlandet. For eksempel<br />
blev den velfærd, som det øvrige<br />
Norge oplevede i perioden, aldrig<br />
beboerne på Svalbard til del. Det skyldes<br />
ikke mindst, at man regnede med<br />
at skulle afvikle byen, når kulforekomsterne<br />
en dag var sluppet op, siger<br />
Bjørg Evjen.<br />
Longyearbyen blev da heller aldrig betragtet<br />
som et etableret industrisamfund,<br />
men snarere som en arktisk arbejdsplads.<br />
Hun kalder byen for et ’socialt<br />
laboratorium’ skabt af Store Norske.<br />
Alle, som ønskede at rejse til Svalbard<br />
og arbejde i minerne, skulle forinden<br />
igennem omstændelige fysiske undersøgelser.<br />
Især var det vigtigt at have gode,<br />
sunde knæ, fordi arbejdet i minerne<br />
krævede, at man time efter time skulle<br />
kunne krybe på alle fire i søgen efter<br />
kullet.<br />
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
Minearbejderne i Longyearbyen var ansat som sæsonarbejdere, der skulle igennem omfattende<br />
helbredsundersøgelser inden afrejsen til Svalbard.<br />
Arbejderne var sæsonansat og fik alle<br />
udleveret såkaldte sæsonkort. Herpå<br />
blev det anført, hvis man havde stjålet,<br />
var socialist eller på anden måde havde<br />
gjort sig uheldig bemærket. I et sådant<br />
lukket og isoleret samfund, som for<br />
det meste blot havde omkring 1300 beboere,<br />
var det ikke overraskende vigtigt<br />
at rette ind og undgå stridigheder, for<br />
at hjulene kunne køre effektivt rundt.<br />
Forskel på folk<br />
Evjen har endvidere set på relationen<br />
mellem kvinder og mænd, funktionærer<br />
og arbejdere, russere og nordmænd.<br />
Men også analyser af forholdet mellem<br />
de forskellige befolkningsklasser<br />
fylder en del i bogen. Evjen kalder<br />
samfundet for ’et klassesamfund uden<br />
klassekamp’. Arbejderne boede<br />
i barakker og spiste i messer, mens<br />
funktionærerne levede for sig selv. Og<br />
mens de kvindelige funktionærer fik<br />
lov til at føde på Svalbard, måtte arbejderkvinderne<br />
rejse til fastlandet, når de<br />
blev gravide.<br />
Ugen før den sidste båd mod fastlandet<br />
skulle afgå, havde de pligt til<br />
at meddele lægen, hvornår de sidst<br />
havde haft menstruation. Hvis der var<br />
mistanke om graviditet blev de sat på<br />
båden, lyder det videre fra Evjen.<br />
Overordnet konkluderer hun, at selvom<br />
der ganske vist fandt ændringer<br />
sted i det svalbardiske samfund i perioden,<br />
var kontinuitet den fremherskende<br />
norm.<br />
I forhold til tidligere tider er Longyearbyen<br />
i dag et moderne bysamfund med<br />
bl.a. bibliotek, posthus, banker, restauranter,<br />
konferencefaciliteter, supermarkeder,<br />
turistinformation, hospital og sågar<br />
en lokalavis, Svalbardposten. Og byens<br />
beboere er nu først og fremmest<br />
forskere, studerende og turister, som<br />
gør kortere eller længere ophold på<br />
Svalbard.<br />
Jane Benarroch<br />
Bjørg Evjen: Kull, karer og kvinnfolk. Longyearbyen<br />
1916-1975 - fra arktisk arbeidsplass<br />
til etablert industrisam. Unipax <strong>2006</strong>.<br />
285 sider.
Zackenbergs nye beboelseshus rummer ni tomandsværelser, to baderum, sauna, opholdsstue og terrasse.<br />
Zackenberg <strong>–</strong> nu med vinterlogi<br />
Så lykkedes det! Forskningsstation<br />
Zackenberg er blevet to huse rigere: et<br />
beboelseshus og et hus til elværk, garage<br />
og værksted. Dermed er stationen<br />
færdigbygget og kan nu huse overvintrende<br />
forskere. De første spadestik til<br />
stationen blev taget helt tilbage i 1995,<br />
og de fleste af de nuværende huse blev<br />
bygget i 199697.<br />
Endvidere er et hus til de mange både,<br />
som bruges i forskningen i Young<br />
Byggepladsen fotograferet kort efter, at slingoperationen<br />
er fuldført.<br />
Sund/Tyrolerfjord, skudt op i Daneborg,<br />
tæt ved den gamle vejrstation, Kystens<br />
Perle, der anvendes til indkvartering og<br />
laboratorier.<br />
Byggerierne startede i midten af august<br />
med udgravning af fundamenter.<br />
Forinden havde fragtskibet Arina Arctica<br />
leveret byggematerialer, som med<br />
ca. 150 helikoptersling blev bragt ind på<br />
byggepladsen ved Zackenberg. Den 29.<br />
august stod de nye huse endelig færdige.<br />
Med det nye beboelseshus vil al indkvartering<br />
ved Zackenberg nu foregå<br />
under tag. Beboelseshuset kan endvidere<br />
byde på en hyggelig dagligstue<br />
med panoramavinduer med udsigt til<br />
Zackenbergfjeldet samt forbedrede badefaciliteter<br />
med blandt andet sauna.<br />
Byggerierne ved Zackenberg og i<br />
Daneborg er muliggjort ved hjælp af<br />
en større donation fra Aage V. Jensen<br />
Charity Foundation.<br />
Huset til elværk, garage og<br />
værksted set fra syd.<br />
Foto: Henrik Munch Spanggaard<br />
Foto: Bent Olsen Foto: Morten Rasch<br />
19
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
H. C. Petersen & Michael Hauser:<br />
Trommesangtraditionen<br />
i Grønland<br />
Kalaallit inngerutinik<br />
atuinerat<br />
Drum Song Tradition<br />
in Greenland.<br />
Trommesange er traditionelle sange ledsaget<br />
af en trommerytme. For et folk<br />
uden skriftsprog som det eskimoiske har<br />
de haft en vigtig kulturbærende og kulturformidlende<br />
funktion. Bogen præsenterer<br />
den grønlandske trommesangstradition<br />
set i ud fra to synsvinkler: et kulturhistorisk<br />
ved H.C. Petersen og en<br />
musikhistorisk ved Michael Hauser.<br />
Isbn: 8790393600<br />
129 sider<br />
Box 216 · 3900 Nuuk · Grønland<br />
telf. (00299) 557674<br />
email: atuagkat.publ@greennet.gl<br />
www.arktisk<br />
www.arktiskebilleder<br />
ebilleder.dk .dk<br />
Ole Andersen fra Ikerasak i kajak<br />
med fangst. Upernavik, maj 1936.<br />
Thule 1909: K'ârqutsiaq Etah,<br />
søn af Aleqasina og Ehré.<br />
Foto: Th. Krabbe
Nye bøger<br />
Lone Bruun m.fl. (red.): Arktisk Station<br />
1906 <strong>–</strong> <strong>2006</strong>. Københavns Universitet i samarbejde<br />
med Rhodos, <strong>2006</strong>. 470 sider.<br />
Arktisk Station fylder i år 100 år. Det<br />
fejres med udgivelsen af en bog i mammutstørrelse,<br />
der præsenterer et bredt<br />
udvalg af den forskning, der i tidens<br />
løb har fundet sted med udgangspunkt<br />
i stationen på Disko. Herudover rummer<br />
den beretninger om både natur, logistik<br />
og forskningens udvikling, fra<br />
stationens åbning og frem til nutiden.<br />
Ikke færre end 60 forfattere har bidraget<br />
til det enorme værk, der er smækfyldt<br />
med flotte billeder og illustrationer.<br />
Læs mere på side 18.<br />
H.C. Petersen & Michael Hauser:<br />
Trommesangstradition i Grønland/Kalaallit<br />
inngerutinik atuinerat/Drum Song Tradition<br />
in Greenland. Forlaget Atuagkat, <strong>2006</strong>. 129<br />
sider.<br />
Trommesange er traditionelle sange ledsaget<br />
af en trommerytme. For et folk<br />
uden skriftsprog som det eskimoiske<br />
har de haft en vigtig kulturbærende<br />
og kulturformidlende funktion. Bogen<br />
præsenterer den grønlandske trommesangstradition<br />
set ud fra to synsvinkler:<br />
et kulturhistorisk ved H.C. Petersen og<br />
en musikhistorisk ved Michael Hauser.<br />
Ester Balle: Øst, vest <strong>–</strong> Grønland bedst.<br />
En sygeplejerskes erindringer. Forlaget<br />
Atuagkat, <strong>2006</strong>.<br />
Erindringsbog af og om sygeplejersken<br />
Ester Balle, der viede sit liv til at<br />
hjælpe syge mennesker i det Grønland,<br />
hun kom fra og altid vendte tilbage til<br />
efter adskillige ophold i den store verden.<br />
Bl.a. USA, hvor hun uddannede<br />
sig til sygeplejerske med speciale i tuberkulosebehandling.<br />
Tine Curtis m.fl.: Unges trivsel i Grønland<br />
2004. Inussuk. Arktisk Forskningsjournal 1,<br />
<strong>2006</strong>. 119 sider.<br />
Rapporten beskriver unges livsbetingelser<br />
og trivsel samt en række mistrivselsfaktorer<br />
som seksuelt misbrug, alkoholmisbrug<br />
og fysisk vold. Resultaterne<br />
viser, at langt de fleste unge trives og<br />
har det godt. Der er dog en stor del, der<br />
har haft selvmordstanker, været udsat<br />
for seksuelt misbrug eller har haft alkoholmisbrug<br />
tæt inde på livet.<br />
Per Herholdt Jensen: Atlantsejlerne. Flådens<br />
inspektionsskibe i 100 år. Aschehoug, 2005.<br />
256 sider.<br />
En beretning om Forsvarets inspektionsskibe<br />
og deres besætninger gennem<br />
100 år. Bogen skildrer de mangeartede<br />
opgaver, som inspektionsskibene<br />
har udført til gavn for det grønlandske<br />
og færøske samfund. Læs bl.a. om<br />
forsvar af fiskeriterritorier og handelsinteresser,<br />
om skibes og besætningers<br />
kamp mod naturens kræfter i Nordatlanten,<br />
og om kvindernes indtog i<br />
flåden.<br />
Bodil Kaalund m.fl.(red.): Hans Lynge: En<br />
grønlandsk kulturpioner. Forlaget Rohdos,<br />
<strong>2006</strong>. 343 sider.<br />
Markant værk om den grønlandske<br />
forfatter, billedkunstner og politiker,<br />
Hans Lynge (190688) den måske<br />
største kulturpersonlighed i sin samtid.<br />
Den i bogstavelig forstand tunge bog<br />
kommer godt rundt om Lynges hele<br />
liv og værk. Man præsenteres for både<br />
kendte og mere ukendte arbejder, og<br />
en lang række i grønlandsk sammenhæng<br />
kendte personer som Jonathan<br />
Mozfeldt, Robert Petersen og Bodil Kaalund,<br />
der var en af Lynges mangeårige<br />
venner, har bidraget med indsigtsfulde<br />
tekster om det rigt facetterede menneske.<br />
Man finder også hidtil upublicerede<br />
tekster af Lynge selv, foruden en<br />
erindringsskitse af Lynges hustru siden<br />
1961, Inge Lynge.<br />
Vagn Lundbye: Omkom 79’Fjorden:<br />
Hundredåret for tragedien på Danmark-Ekspeditionen<br />
1906-08. Forlaget Borgen, <strong>2006</strong>.<br />
Få opdagelsesrejser har været mere<br />
omdiskuterede i Danmark end DanmarkEkspeditionen<br />
190608 til Nordøstgrønland.<br />
Vagn Lundbye deltog i 1984<br />
og 1987 i ekspeditioner til området ved<br />
79’fjorden for at søge efter spor efter de<br />
forsvundne. Fund og resultater fra disse<br />
to ekspeditioner indgår i den nye og<br />
redigerede udgave af bogen, der udkom<br />
første gang i 1984.<br />
21
<strong>Polarfronten</strong> 3/06<br />
KORT NYT<br />
Diamantfund i Grønland<br />
Under sommerens feltarbejde har forskere fra<br />
Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelse<br />
(GEUS) fundet nye tegn på hidtil skjulte diamantforekomster<br />
i Grønland. I et område øst for Maniitsoq<br />
fandt et hold geologer kimberlitgange, der indeholder<br />
fragmenter af Jordens kappe <strong>–</strong> og dermed måske<br />
diamanter. Samtidig fandt et andet hold geologer,<br />
der cirka 140 kilometer sydøst for Nuuk var i<br />
færd med at undersøge bjergarter på en nunatak<br />
på Indlandsisen, et stort antal kimberlitblokke i en<br />
sidemoræne. Der er gode muligheder for, at også<br />
blokkene her viser sig at indeholde diamanter.<br />
Danmarkshavn fylder 100 år<br />
I år er det 100 år siden, at ekspeditionsskibet Danmark<br />
anløb og dermed skabte det nuværende<br />
Danmarkshavn. DanmarkEkspeditionens formål<br />
var at kortlægge Nordøstgrønland. Ekspeditionen<br />
endte tragisk, da forfatteren og ekspeditionslederen<br />
MyliusErichsen, premierløjtnant Høegh Hagen<br />
og kateketen og slædekusken Jørgen Brøndlund<br />
døde under den hårde færd i november 1907. Danmarkshavn<br />
er året rundt bemandet med en håndfuld<br />
mænd, der fejrede jubilæet med et glas champagne.<br />
© Arktisk Institut<br />
Åbent vand ved Nordpolen<br />
Europæisk Rumfarts Organisations Envisatsatellit<br />
har i sommer opsnappet et stort område med<br />
åbent vand i Det Arktiske Ocean. Området, der er<br />
på størrelse med de britiske øer, går fra Svalbard<br />
ind over den russiske del af polhavet og op til<br />
Nordpolen. Satellitter har ikke tidligere observeret<br />
lignende isfri arealer, selvom det er normalt, at der<br />
er mere åbent vand i sensommeren end andre tidspunkter<br />
på året. Forskere fra ESA forudser, at det<br />
vil blive muligt at sejle til Nordpolen inden for de<br />
kommende 10 til 20 år, hvis isen fortsat reduceres.<br />
Dorset-langhus fundet ved Etah<br />
Sommerens arkæologiske feltaktiviteter har bragt<br />
nye spor efter den sene Dorsetkultur nord for<br />
Thule for en dag. På sommerens togt omkring den<br />
tidligere boplads Etah ved Smith Sund fandt arkæologer<br />
fra Grønlands Nationalmuseum og amerikanske<br />
museumsfolk resterne af et langhus, der er det<br />
hidtil største, som er fundet i Grønland. Det er begrænset,<br />
hvad man i dag ved om langhusenes brug<br />
og funktion. Den sene Dorsetkultur eksisterede<br />
i Grønland fra cirka 700 til 1300 og levede udelukkende<br />
nord for Thule.<br />
Muterede moskusklove undersøges<br />
En ekspert i misdannelser undersøger i øjeblikket<br />
et antal muterede klove fra grønlandske moskusokser<br />
på et laboratorium i Tyskland. De forvoksede<br />
klove blev opdaget ved Kap Atholl ved Thule i<br />
1998, men rapporten, der blev lavet dengang, kunne<br />
ikke give noget bud på årsagen til misdannelserne.<br />
Teorier om manglende bevægelse, genetisk indavl<br />
eller forhøjede koncentrationer af forskellige stoffer<br />
i føden har været fremme.<br />
Grønlandske søkort opdateres<br />
Kort og Matrikelstyrelsen er gået i gang med at<br />
revidere de gamle grønlandske søkort. Det viser<br />
sig nemlig, at søkortene er utidssvarende i en tid,<br />
hvor skibene primært er indrettet med satellitnavigationsudstyr.<br />
Problemet opstår, når man lægger<br />
nye opmålingsdata ind over de eksisterende kort.<br />
Styrelsen vil nu ved hjælp af flyfotos rette kortene<br />
til, så sikkerheden til søs kan øges i fremtiden.
Ny arktisk forskningsstation<br />
Canada har i sensommeren taget forskud på Det Internationale<br />
Polarår ved at åbne en ny forskningsstation<br />
i Arktis. Stationen vil give forskere bedre<br />
mulighed for at studere bl.a. ozonlagets tilstand,<br />
luftforurening og klimaændringer i Arktis. Forskningsstationen,<br />
der er blevet døbt PEARL, ligger i<br />
600 meters højde i et øde område af Ellesmere Island<br />
ca. 1100 kilometer fra Nordpolen.<br />
Mammutten var også rød og blond<br />
Et forskerteam med deltagelse af den danske professor<br />
Eske Willerslev fra Niels Bohr Instituttet har<br />
ved at undersøge DNA i en 43.000 år gammel mammutknogle<br />
fra Sibirien fundet ud af, at mammutten<br />
har samme hårfarvegen som musen, nemlig<br />
det såkaldte MC1Rgen. Forskerne opdagede, at<br />
mammutten havde et både aktivt og en mindre aktivt<br />
MC1Rgen, hvilket sandsynligvis dokumenterer,<br />
at der fandtes både lyse, mørke og sågar rødhårede<br />
mammutter. De tør dog ikke gætte på, om mammutterne<br />
har haft forskellige fordele af at være enten<br />
det ene eller det andet, inden arten uddøde for<br />
ca. 10.000 år siden.<br />
Klimaændringer på Google Earth<br />
En ny komponent i Google Earth gør det muligt for<br />
alle at følge klimaændringernes gang verden over.<br />
Det er FN, der har lavet en kontrakt med Google<br />
om at vise satellitfotos af 100 hotspots verden over,<br />
bl.a. af polare gletschere og iskapper. For at bruge<br />
programmet, skal man downloade Google Earth og<br />
vælge ’Featured Content’. Herefter kan man under<br />
United Nations Environment Programme (UNEP) se<br />
de ca. 100 fikspunkter.<br />
Vulkanudbrud ønskes!<br />
Hvis ikke kloden snart bliver ramt af et godt, stort<br />
vulkanudbrud, vil effekten af den globale opvarmning<br />
blive endnu kraftigere. Sådan lyder det fra<br />
den nyligt udnævnte professor i meteorologi ved<br />
Københavns Universitet, Eigil Kaas. Argumentet lyder,<br />
at de store vulkaner igennem årene har bidraget<br />
afgørende til at begrænse opvarmningen, og at<br />
udeblivelsen af nye vulkanudbrud vil få den globale<br />
opvarmning til at fortsætte med uformindsket<br />
styrke. Temperaturen på kloden er på 100 år steget<br />
med cirka 0,8 grader.<br />
Havisen skrumper<br />
En NASAsatellit har registreret, at arealet med flerårig,<br />
arktisk havis er faldet med 14 procent mellem<br />
2004 og 2005. Helt konkret er arealet blevet indskrænket<br />
med 730.000 kvadratkilometer, et areal<br />
på størrelse med Tyrkiet. Ifølge NASAs geofysikere<br />
er forklaringen formentlig en kombination af et usædvanligt<br />
vindmønster og en generel opvarmning<br />
af Arktis. Opvarmningen i Arktisk sker cirka dobbelt<br />
så hurtigt som i øvrige områder på Jorden.<br />
Isbjerge flår havbunden op<br />
I forbindelse med Galathea 3ekspeditionen har<br />
forskere på Vædderen lavet undersøgelser af havbunden<br />
ud for Sisimiut. Professor ved Danmarks og<br />
Grønlands Geologiske Undersøgelse, Birger Larsen,<br />
fandt her adskillige dybe furer ved hjælp af skibets<br />
avancerede ekkolod, en såkaldte multibeam,<br />
der kan tegne et detaljeret billede af havbunden.<br />
Furerne, der er udbredte overalt langs den grønlandske<br />
kyst, opstår, når havstrømme skubber isbjerge<br />
videre, efter at de er gået på grund.<br />
Antarktisk ozonhul tæt på rekord<br />
Hullet i ozonlaget over Antarktis er større end<br />
sidste år på samme tid og tæt på rekorden i år<br />
2000. Det konkluderer World Meteorological Organization,<br />
der også siger, at ozonnedbrydningen<br />
kom sent, men pludseligt. Ifølge organisationens<br />
talsmand vil vi over de næste årtier formentlig se<br />
tilbagevendende ozonhuller af den størrelse, vi er<br />
vidne til i dag. Det antarktiske ozonhul forventes<br />
tidligst at være gendannet i 2065.<br />
Foto: Magnus Elander<br />
23
Zackenberg i søgeren<br />
Der er taget tusindvis af billeder på Forskningsstation<br />
Zackenberg siden etableringen<br />
i 90’ernes midte. Omkring 500 af<br />
dem fandt vej til Dansk Polarcenters fotokonkurrence,<br />
som skulle kåre det bedste<br />
billede taget på eller omkring stationen<br />
gennem de godt og vel 10 år. Billederne<br />
kom fra forskere og andre, som har opholdt<br />
sig på stationen, og der var bidrag<br />
ikke blot fra Danmark, men også fra<br />
Grønland og Italien.<br />
De to bedste billeder kan beundres på<br />
denne side. De faldt hurtigt i dommerkomitéens<br />
øjne, men til gengæld var<br />
valget mellem dem svært. Vinder blev<br />
Mikkel Tamstorf, som med sit billede af<br />
landskabet med kærulden langs elven<br />
har fanger den smukke natur omkring<br />
Zackenbergstationen.<br />
Fotograf Rudy Hemmingsen siger på<br />
dommerkomitéens vegne om Mikkel<br />
Tamstorfs billede:<br />
Et flot landskabsbillede. Bygget op<br />
lige efter bogen, med først og fremmest<br />
en utrolig flot formidling af den grøn<br />
landske natur omkring Zackenberg. Der<br />
er dybde og renhed. Et billede som virker<br />
ved første blik, men som også rummer<br />
den kvalitet, at de fleste vil kunne<br />
se på det igen og igen og hele tiden finde<br />
nye elementer at glædes over. Et super<br />
flot skud!<br />
Nummer to i konkurrencen blev Stefano<br />
Masetti for billedet af regnbuen over<br />
Zackenbergstationens depot.<br />
Tredjepladsen gik til Charlotte Sigsgaard<br />
for et foto af Zackenbergfjeldets<br />
takkede top.<br />
Vinderbilleder og flere af de øvrige bidrag<br />
til konkurrencen kan sammen med<br />
fotos fra sommerens forskningskampagne<br />
i Nordøstgrønland, ’Forskning i Nord’,<br />
ses i DPC’s reception fra kulturnatten<br />
den 13. oktober og nogle måneder frem.<br />
Poul-Erik Philbert<br />
Foto: Stefano Masetti<br />
Foto: Mikkel Tamstorf