foTo © Tannenberg kLuMMeN måneDens klummeskriBent er morten grunwalD when i saY cut morten grunwald er en af Danmarks mest folkekære skuespillere. han blev uddannet i 1960 på både odense teater og Det kongelige teaters elevskole, og fi k allerede succes som agenten Frede i ’slå først Frede’ fra 1965. Det store gennembrud kom med rollen som Benny Frandsen i de 14 olsenbanden-fi lm (1968-98), men han har også haft roller i nyere fi lm som ’Den sorte madonna’ (2007) og ’eksperimentet’ (2010). han havde også succes som teaterchef fra 1971-98. 62 kino.<strong>dk</strong> Oktober 2010 Det helt specielle og meget inspirerende ved at arbejde med en instruktør som Erik Balling var hans grundlæggende livssyn, der kom til udtryk i hans fi lmkomedier. Her spejlede han sin samtids borgerskab og skildrede dets moralske fordærv og tåbeligheder med en veloplagt, vittig og nådesløs udlevering. Sammen med sin medforfatter og specialeffektmand, Henning Bahs, udgjorde de det perfekte par, som ne<strong>dk</strong>om med en strøm af vellykkede historier i en periode på mere end 40 år. Set i bakspejlet er det skægt at iagttage, at de to er stærkt inspireret af fi lmgeniet over dem alle; Charles Chaplin. Poul Bundgaards rutsjetur siddende i et åbent fl ygel i fuld fart ned af bakke. Den løsrevne granat i Tyskerbunkeren i Jylland. Ove Sprogøes tur igennem industrimaskinens urværk. Den lille togvogn der brager igennem betonmuren ud i friheden, men med en Poul der har fået granatchok. Disse er alle sammen eksempler på ”lån” med kærlig hilsen til Chaplin. Men også koryfæer som Harold Lloyd og Buster Keaton har givet inspiration; turen op i Rådhustårnet, hvor Poul og jeg måtte ”hænge ud” i viserne på rådhusuret for at redde Ove fra at styrte ned, som Bøffen brutalt havde udtænkt. Og Olsen-banden ’på sporet’ ind igennem København og ud på det yderste Amager, i det herligste ’lille Futtog’, som Bahs selvfølgelig havde fundet på DSB’s fjern- lager. Kjærulff Schmidts stationsforstander, der residerede sammen med Poul Hagen (der altid sørgede for smørkage til kaffen) i den mest eksotiske lille Station, som Bahs havde fundet frem til, og som faktisk eksisterede, fra dengang DSB slap den fantasifulde og romantiske arkitektur løs i deres stationsbyggerier. Balling instruerede sine fi lm i skrivemaskinen, der blev aldrig rettet et komma i manuskripterne. Vi lærte hurtigt at dechifrere dialogen og forstå hans or<strong>dk</strong>nappe og lavmælte, men intense personinstruktion. Hvis fx Poul en enkelt gang begejstret foreslog at ændre i en replik, lød det venligt fra Erik: ”Det er ikke den fi lm, Poul, det laver vi en anden gang… OK?” En af Ballings yndlingshistorier var om Alfred Hitchcock, som han havde mødt i Hollywood, da han var nomineret til en Oscar for ’Qivitoq’. Han satte stor pris på Hitchcock og havde spurgt ham, hvem og hvordan han klippede sine fi lm (en fi lmoptagelse på engelsk starter med, at instruktøren siger/råber: ’Action!!!’, og den slutter lige så smældende med et ’CUT!!!’) så Hitchcock havde blot svaret Balling: ”WHEN I SAY CUT, I MEAN CUT!”. Sådan havde Erik det også, selvfølgelig blev der fi njusteret i klipperummet, men den overordnede dramaturgiske strategi, som den fremstod i det endelige manuskript, blev sjældent eller aldrig fraveget. Det hele var timet og tilrettelagt. Morten Grunwald September. 2010
ANNoNce