difoet-nyt 59.vp - heerfordt.dk
difoet-nyt 59.vp - heerfordt.dk
difoet-nyt 59.vp - heerfordt.dk
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
diføt<strong>nyt</strong><br />
Arthur C. Clarke:<br />
Fremtidsvision til eftertanke<br />
Fysikernes forklaring<br />
på stjernetågerne<br />
Nyt fra<br />
METHERNITHA<br />
Hans Coler:<br />
BIOS rapporten på dansk<br />
Teknikken bag<br />
»stemmefænomenet«<br />
Oesterle i Danmark<br />
Kort<strong>nyt</strong>:<br />
Motor kører på lyd<br />
NASA’s frontforskning<br />
NR. 59.4 / DECEMBER 1999 KR. 25,-<br />
DANSK INSTITUT FOR ØKOLOGISK TEKNIK
2<br />
DANSK INSTITUT FOR ØKOLOGISK TEKNIK<br />
er en offentlig registreret forening, der har til formål: at oplyse<br />
om og at udvikle ny teknologi i overensstemmelse med<br />
naturen og dens metoder, at ud<strong>nyt</strong>te dens energier på bedst<br />
mulig måde med mindst mulige indgreb i de økologiske systemer<br />
og at reducere allerede forekommende indgreb i<br />
økologiske systemer, alt på en sådan måde, at menneskets<br />
vilkår forbedres.<br />
www.<strong>difoet</strong>.<strong>dk</strong><br />
Foreningens bestyrelse<br />
Anders Heerfordt - Formand<br />
Ruskær 4, st.th., 2610 Rødovre - tel 36 47 11 05<br />
Albert Hauser - Næstformand, bibliotekar<br />
Ålevej 41, 7160 Tørring - tel/fax 75 80 24 14<br />
Mogens Larsen - Kasserer<br />
Gammel Køge Vej 492, 2650 Hvidovre<br />
Christian Heerup<br />
Aldershvilevej 21A, 2880 Bagsværd<br />
Arne Christensen - Tidsskriftlæsekreds<br />
Agertoften 27, 2750 Ballerup<br />
Jan Koed - Redaktør<br />
Carl Bernhards Vej 15, st.tv., 1817 Frederiksberg C<br />
Alan Pauel Bjerre - Suppleant<br />
Boholmsvej 7, 3250 Gilleleje<br />
Børge Frøkjær-Jensen - Revisor<br />
Ellebuen 21, 2950 Vedbæk<br />
Girokonto<br />
939-4966 DIFØT, Ellebuen 21, 2950 Vedbæk<br />
Medlemskab<br />
Enhver med interesse for DIFØT’s arbejde kan optages<br />
som medlem af foreningen. Medlemskab opnås ved at indsætte<br />
1 års kontingent på girokonto 939-4966. Årskontingent:<br />
250,- kr. Abonnement kun for biblioteker: 125,- kr.<br />
Forsiden<br />
I en afstand af 8.000 lysår<br />
fra Jorden blinker denne<br />
timeglasformede stjernetåge<br />
ned til os. MyCn18,<br />
som er dens tekniske betegnelse,<br />
blev fotograferet<br />
af rumteleskopet Hubble i<br />
midten af 1990’erne. Dens<br />
komplekse struktur udfordrer<br />
astrofysikerne, som<br />
kun tør gisne om himmelfænomenets<br />
oprindelse og<br />
videre skæbne.Foto:NASA<br />
17. årgang nr. 59.4, dec. 1999<br />
Redaktør: Jan Koed<br />
Redaktionens adresse<br />
diføt <strong>nyt</strong><br />
Carl Bernhards Vej 15, st.tv.<br />
1817 Frederiksberg C<br />
tel/fax 33 22 37 28<br />
email: jan-koed@inet.uni2.<strong>dk</strong><br />
Udgivelse<br />
diføt <strong>nyt</strong> udgives af Dansk<br />
Institut for Økologisk Teknik<br />
og udsendes til foreningens<br />
medlemmer.<br />
Hvor ikke andre er nævnt, er<br />
udenlandske manuskripter<br />
oversat af redaktøren.<br />
Eftertryk er tilladt med kildeangivelse.<br />
Bladet u<strong>dk</strong>ommer med fire<br />
numre om året.<br />
Oplag: 250 eksemplarer<br />
Tryk: Vester Kopi, København<br />
ISSN 0900-1816<br />
Indhold<br />
Bedre naboskab 3<br />
Om stjernetåger 5<br />
Methernitha genbesøgt 8<br />
Hans Colers opfindelse<br />
- og en påstået ny<br />
energikilde 12<br />
Det elektroniske<br />
stemmefænomen<br />
- teknik og tanker 17<br />
Kort<strong>nyt</strong><br />
En maskine<br />
for fremtiden 22<br />
NASA projekter udpeget 24<br />
2 Oesterle 27<br />
Brev fra GABS 35<br />
Forenings<strong>nyt</strong> 36
Fremtiden:<br />
Bedre naboskab<br />
Det kommer som en lettelse – og måske som en advarsel – at et os nærtstående<br />
stjernesystem er afgået ved døden.<br />
Af Arthur C. Clarke<br />
Efter en beregningsmæssig kraftanstrengelse,<br />
der belastede vore ressourcer til<br />
det yderste, løste vi endelig det gamle<br />
mysterium om dobbeltnovaen. Og så har<br />
vi endda kun afkodet en lille del af de radiotransmitterede<br />
og optiske budskaber<br />
fra den kultur, der forsvandt under så<br />
spektakulære omstændigheder; men de<br />
grundlæggende kendsgerninger – så<br />
overraskende de end er – synes at være<br />
uden for diskussion.<br />
Vore forhenværende naboer udviklede<br />
sig i en verden meget lig vor egen planet<br />
og i en sådan afstand fra deres sol, at<br />
vand normalt var flydende. Efter en lang<br />
periode med barbari begyndte de at udvikle<br />
teknologier, hvor de be<strong>nyt</strong>tede sig<br />
af lettilgængelige materialer og energikilder.<br />
Deres første maskiner blev ligesom<br />
vores drevet ved hjælp af kemiske<br />
reaktioner, der involverede grundstofferne<br />
brint, kul og ilt.<br />
De måtte nødvendigvis konstruere<br />
befordringsmidler, der kunne bevæge<br />
sig både til lands og vands, men også i<br />
luften og ud i rummet. Efter at de havde<br />
opdaget elektriciteten, udviklede de<br />
hurtigt kommunikationsudstyr, herunder<br />
de radiosendere, der i første omgang<br />
gjorde os opmærksom på deres eksistens.<br />
Skønt de levende billeder, vi fik at<br />
se, afslørede deres udseende og opførsel,<br />
stammer hovedparten af vores forståelse<br />
for deres historie og endelige skæbne fra<br />
de komplekse symboler, de be<strong>nyt</strong>tede til<br />
at opsamle informationer.<br />
Kort før det var slut, rendte de ind i en<br />
energikrise, delvis udløst af deres enorme<br />
fysiske størrelse og voldsomme aktivitet.<br />
Den udbredte anvendelse af uranspaltning<br />
og brintfusion udsatte for en<br />
tid det uundgåelige. Drevet af nødvendighed<br />
forsøgte de derefter desperat at<br />
finde bedre alternativer. Efter adskillige<br />
fejlslagne forsøg, der indbefattede kernereaktioner<br />
ved lav temperatur – videnskabeligt<br />
interessant, men uden<br />
praktisk værdi – lykkedes det dem at tappe<br />
energien fra de kvantefluktuationer,<br />
der optræder ved selve fundamentet for<br />
rum-tiden. Det gav dem adgang til en i<br />
praktisk forstand uendelig energikilde.<br />
Hvad der herefter skete er stadig genstand<br />
for spekulation. Det kan have<br />
været et industrielt betinget uheld eller<br />
et forsøg fra en af deres mange konkurrerende<br />
organisationer på at få overtaget.<br />
Hvorom alting er, ved at misbruge<br />
universets ultimative kræfter udløste de<br />
en naturkatastrofe, der sprængte deres<br />
egen planet i luften – og kort tid efter<br />
dens eneste, store måne.<br />
Skønt man bør beklage tilintetgørelsen<br />
af ethvert intelligent væsen, er det<br />
ikke muligt at føle megen sorg i dette tilfælde.<br />
Disse vældige skabningers historie<br />
rummer utallige episoder med vold:<br />
mod deres egen art og mod de mangfoldige<br />
andre arter, der befolkede deres planet.<br />
Om de ville have klaret den nødven-<br />
3
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
dige overgang – som vi gjorde for år tilbage<br />
– fra en kul- til en germanium-baseret<br />
bevidsthed, har været genstand for<br />
megen debat. Det er temmelig imponerende,<br />
hvad de var i stand til at opnå<br />
som stoftunge enkeltindivider, der udvekslede<br />
informationer med en jammerlig<br />
transmissionshastighed – ofte ved<br />
hjælp af meget kortbølgede vibrationer i<br />
deres atmosfære!<br />
De var tilsyneladende på nippet til at<br />
udvikle den nødvendige teknologi, der<br />
ville have gjort det muligt for dem at afvikle<br />
deres klodsede, kemisk drevne legemer<br />
og derved gøre dem multiforbundne.<br />
Var det lykkedes for dem,<br />
kunne de være blevet en alvorlig fare for<br />
4<br />
Formålet med konferencen<br />
alle civilisationer i vores lille del af universet.<br />
Lad os give hinanden håndslag på, at<br />
en sådan situation aldrig vil opstå igen.<br />
Tilegnet drs. Pons og Fleischmann, det 21.<br />
århundredes nobelprismodtagere.<br />
Sir Arthur C. Clarke er rektor for International<br />
Space University og Moratuwa-universitetet på<br />
Sri Lanka. Han er forfatter til bogen 2001 en<br />
odyssé i verdensrummet og mange andre romaner<br />
og historier. Han blev nomineret til Nobels<br />
fredspris for opfindelsen af kommunikationssatelliten.<br />
Han bor på Sri Lanka.<br />
Dette essay er oversat fra Improving the neighbourhood<br />
bragt i Nature, vol. 402, 4.11.99.<br />
8. Internationale<br />
Konference om Kold Fusion<br />
21.-26. maj 2000<br />
Villa Marigola, Lerici (La Spezia), Italien<br />
I et stadig større antal laboratorier verden over studeres der fænomener med relation<br />
til kold fusion, ofte omtalt som »ny brintenergi«. Gennem mere end 10 år har forskningsområdet<br />
udviklet sig med et stadig større antal reproducerbare eksperimenter<br />
og et bedre samarbejde med det videnskabelige samfund. En bred vifte af forsøgsmetoder<br />
vil blive taget op på konferencen tillige med forsøg på at udvikle teorier om<br />
de observerede fænomener. De vægtige sponsorater bag ICCF8 er en garanti for, at<br />
konferencen vil leve op til selv de strengeste, videnskabelige standarder.<br />
Konferencens officielle sprog vil være engelsk. Det koster 750.000 lire (ca. 2.900<br />
kr.) at deltage i konferencen ved betaling inden 31.3.00, derefter 800.000 lire (ca. 3.100<br />
kr.). Deltagerafgiften inkluderer ICCF8 Proceedings, kaffepauser under konferencen,<br />
velkomstcocktail og »Social dinner«. Flere oplysninger kan fås på konferencens<br />
hjemmeside www.frascati.enea.it/iccf8.<br />
Konferencens sekretariat<br />
Maria Luisa Ciceroni, ENEA C. R. Frascati,<br />
Via Enrico Fermi, 45, 00044 Frascati (Roma)<br />
tel 0039-06-94005854, fax 0039-06-94005855, email iccf8@frascati.enea.it
Astrofysik:<br />
Om stjernetåger<br />
Hubble-rumteleskopet, der blev sendt op<br />
med rumfærgen fra ‘Cape Canaveral’ i<br />
1990, har billedligt talt åbnet vinduet til<br />
nye, ukendte egne i universet. Den giver os<br />
et svimlende glimt af en kosmologi, hvis<br />
storhed vi næppe fatter. Forsiden på sidste<br />
nummer af diføt <strong>nyt</strong> viste et billede af den<br />
planetariske tåge NGC 6543, også kaldet<br />
‘Katteøjet’. Billedet til højre viser en anden<br />
gengivelse af det samme himmelfænomen,<br />
mens billedet på næste side er en gengivelse<br />
af dette nummers forsidebillede, stjernetågen<br />
‘Timeglasset’. Indholdet af artiklen er<br />
en oversættelse af NASA´s egen, nøgterne<br />
beskrivelse af fænomenerne med de foreløbige<br />
forsøg på en forklaring.<br />
En døende stjerne<br />
Dette billede, der er optaget af NASA’s<br />
Hubble-rumteleskop i 1994, viser en af<br />
de mest komplekse planetariske tåger,<br />
der nogen sinde er set. Navnet er NGC<br />
6543 med tilnavnet »Stjernetågen Katteøjet«.<br />
Hubble afslører overraskende<br />
komplicerede strukturer, der omfatter<br />
koncentriske skaller af gas, højhastigheds-jetstrømme<br />
af gas og usædvanlige<br />
knuder af gas fremkaldt af stød. Med sin<br />
alder, der vurderes til at være 1.000 år, er<br />
stjernetågen en synlig »fossil afbildning«<br />
af dynamikken i den sene udvikling af<br />
en døende stjerne.<br />
En foreløbig fortolkning går ud på, at<br />
stjernen måske er et dobbeltstjerne-system.<br />
De dynamiske effekter af to stjerner,<br />
der kredser om hinanden, giver den<br />
enkleste forklaring på de indviklede<br />
strukturer, som er langt mere kompli-<br />
cerede, end det normalt ses hos planetariske<br />
tåger. (De to stjerner er for tæt på<br />
hinanden til at de kan skelnes som særskilte<br />
objekter af Hubble. I stedet syner<br />
de som et enkelt lyspunkt i stjernetågens<br />
centrum.)<br />
Ifølge denne model skabte en hurtig<br />
»stjernevind« af gas, der blæser væk fra<br />
den centrale stjerne, den aflange skal af<br />
tæt, glødende gas. Denne struktur er<br />
indlejret i to større flige af gas, der blev<br />
blæst ud fra stjernen i en tidligere fase.<br />
Disse flige »klemmes« af en ring af tættere<br />
gas, antagelig slynget ud langs dobbeltstjernens<br />
kredsløbsbane.<br />
Den mistænkte følgestjerne er måske<br />
også ansvarlig for et par højhastigheds-jetstrømme<br />
af gas, der forløber vinkelret<br />
på den ækvatoriale ring. Såfremt<br />
følgestjernen trak materiale ind fra en<br />
nabostjerne, kunne der skabes jetstrømme<br />
langs følgestjernens rotationsakse.<br />
5
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Disse jetstrømme kunne forklare adskillige<br />
besynderlige fænomener langs<br />
gasfligens periferi. Som en vandstrøm,<br />
der rammer en sandbanke, sammenpresser<br />
jetstrømmene gas foran sig,<br />
mens de danner de karakteristiske »snirkler«<br />
og lyse buer nær yderkanten af fligene.<br />
De to jetstrømme peger nu i forskellig<br />
retning i forhold til disse fænome-<br />
6<br />
Planetarisk tåge<br />
Når sollignende stjerner bliver<br />
gamle, bliver de koldere og rødere,<br />
samtidig med at de forøger deres<br />
størrelse og energiudladning voldsomt:<br />
de kaldes for »røde kæmper«.<br />
Det meste af kulstoffet (grundlaget<br />
for liv) og partikulært stof (grundlæggende<br />
byggesten i solsystemer<br />
som vores) i universet fremstilles<br />
og spredes af røde kæmpestjerner.<br />
Når den røde kæmpestjerne har<br />
udslynget alle sine ydre lag, får den<br />
ultraviolette stråling fra den blottede<br />
og varme kerne i stjernen den<br />
omgivende sky af stof til at danne<br />
sig under kæmpestjernens glødende<br />
fase: objektet bliver til en planetarisk<br />
tåge. Det har længe været et<br />
stående spørgsmål, hvordan planetariske<br />
tåger opnår deres komplekse<br />
former og symmetrier, da<br />
røde kæmper og de gas- eller<br />
støvskyer, der omgiver dem, for<br />
det meste er runde. Hubbles evne<br />
til at gengive meget fine, strukturelle<br />
detaljer (der sædvanligvis er<br />
sløret til ukendelighed på jordbaserede<br />
billeder) gør os i stand til at<br />
søge efter løsninger på dette<br />
spørgsmål. NASA<br />
ner. Det antyder, at jetstrømmene slingrer<br />
– eller præcesserer – og tænder og<br />
slukker lejlighedsvis.<br />
Billedet blev optaget med det planetariske<br />
vidvinkel-kamera nr. 2 (Wide Field<br />
Planetary Camera-2, WFPC2) den 18. september<br />
1994. NGC 6543 befinder sig i en<br />
afstand af 3.000 lysår i den nordlige himmels<br />
stjernebillede Dragen.<br />
Betegnelsen planetarisk tåge er faktisk<br />
en forkert betegnelse; døende stjerner<br />
skaber disse kokoner, når de mister<br />
de ydre gaslag. Processen har intet at<br />
gøre med dannelse af planeter, hvilket<br />
man antager sker tidligt i en stjernes liv.<br />
Ovenstående materiale blev præsenteret<br />
ved det 185. møde i American Astronomical<br />
Society i Tucson, Arizona, den 11.<br />
januar 1995.<br />
Kilde: J. P. Harrington og K. J. Borkowski<br />
(Marylands universitet) og NASA.
Timeglasset<br />
Billedet viser MyCn18, der er en ung planetarisk<br />
tåge omkring 8.000 lysår borte,<br />
fotograferet med det vidvinklede planetkamera<br />
2 (WFPC2) om bord på NASA’s<br />
Hubble Space Telescope (HST). Dette<br />
Hubble-billede afslører, at den virkelige<br />
form på MyCn18 minder om et timeglas<br />
med et indviklet »skrabemønster« langs<br />
kanterne. Billedet er sammensat af tre separate<br />
billeder optaget i lyset fra ioniseret<br />
kvælstof (repræsenteret ved den<br />
røde farve), brint (grøn) og dobbelt-ioniseret<br />
ilt (blå). Resultatet er af stor interesse,<br />
fordi det kaster <strong>nyt</strong> lys på den meget<br />
mangelfulde forståelse af udslyngningen<br />
af stellart stof, der ledsager en<br />
sollignende stjernes langsomme død. I<br />
tidligere jordbaserede billeder fremtræder<br />
MyCn18 som et par store yderringe,<br />
der omgiver en mindre ring, men de fine<br />
detaljer ser man ikke.<br />
Ifølge én teori om dannelsen af planetariske<br />
tåger bliver timeglasformen frembragt<br />
af udvidelsen af en hurtig stellar<br />
vind inden i en langsomt ekspanderende<br />
sky, som er tættere nær<br />
ved dens ækvator end ved<br />
dens poler. Det som ligner<br />
en lys, elliptisk ring i centret<br />
– og som ved første øjekast<br />
fejlagtigt kunne antages<br />
at være et tæt område<br />
nær ved ækvator – ses ved<br />
nærmere eftersyn at være<br />
en kartoffelformet struktur<br />
med en symmetriakse,<br />
der er dramatisk anderledes<br />
fra aksen i det store timeglas.<br />
Den varme stjerne,<br />
som man har forestillet<br />
sig har udslynget og oplyst<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
tågen – og som man derfor har regnet<br />
med har ligget i sit symmetriske centrum<br />
– ligger helt klart ikke i centret. Derfor<br />
har Hubble afsløret, at MyCn18 ikke opfylder<br />
visse helt afgørende, teoretiske<br />
forventninger.<br />
Hubble har også afsløret andre helt<br />
nye og uventede egenskaber ved<br />
MyCn18. Fx er der et par skærende, elliptiske<br />
ringe i det centrale område, som synes<br />
at være kanterne af et mindre timeglas.<br />
Der er de indviklede »skrabemønstre«<br />
på timeglassets vægge. De buelignende<br />
indhak kunne være resterne af<br />
adsondrede skaller udslynget fra stjernen,<br />
da den var yngre (som fx observeret<br />
hos »Æggetågen«), ustabile strømninger,<br />
eller de kunne være resultatet af aktiviteten<br />
fra en smal stråle af stof, der rammer<br />
timeglassets vægge. En ikke observeret<br />
følgestjerne og dertil hørende tyngdeeffekter<br />
kan meget vel vise sig nødvendige<br />
for at forklare MyCn18’s struktur.<br />
Kilde: Raghvendra Sahai og John Trauger<br />
(JPL), gruppen af videnskabsfolk omkring<br />
WFPC2 og NASA.<br />
Hubble-rumteleskopet<br />
7
Testatika:<br />
I begyndelsen af juni måned lykkedes det for<br />
en gruppe på 34 ingeniører at få tilladelse<br />
til at besøge det kristne samfund ‘Methernitha’.<br />
Her fik deltagerne et indblik i samfundets<br />
arbejde med at videreudvikle ‘Testatika’,<br />
måske den mest overbevisende konstruktion<br />
til ud<strong>nyt</strong>telse af den fri energi,<br />
verden endnu har set. Det er ikke hverdagskost,<br />
at vi hører <strong>nyt</strong> fra Methernitha, og redaktøren<br />
er derfor glad for at kunne bringe<br />
et interview med nogle af gruppens medlemmer,<br />
formidlet af det særdeles aktive redaktørpar<br />
bag ‘NET-Journal’, Adolf og Inge<br />
Schneider.<br />
I dag skal der mere end almindelig nysgerrighed<br />
og gode ord til for at opnå en<br />
tilladelse til at besigtige de selvkørende<br />
energimaskiner Testatika ved det religiøse<br />
produktionskollektiv Methernitha i det<br />
emmentalske Linden, Schweiz. Som bekendt<br />
har folkene i Methernitha deres<br />
grundregler: de lever fri for alkohol og<br />
8<br />
Methernitha genbesøgt<br />
nikotin. Derfor har det måske virket befordrende,<br />
at de ærværdige herrer fra<br />
Burgdorf Teknikum – der gennem flere<br />
år har forsøgt at få en besøgsaftale i stand<br />
– selv er afholdende.<br />
Det lykkedes for redaktionen (af<br />
NET-Journal) at få lejlighed til at spørge<br />
nogle af deltagerne om deres indtryk. De<br />
fleste af dem var overbevist om, at maskinerne<br />
virkede, og at der ved præsentationen<br />
af dem var tale om den ægte vare.<br />
Kun få var stadig i tvivl og fyldt med<br />
skepsis. Nogle mente, at hvis det de havde<br />
set var rigtigt, så måtte lærebøgerne<br />
skrives om.<br />
I det følgende bliver svarene gengivet<br />
i interview-form, hvor de interviewede –<br />
da det drejer sig om sagen, ikke personer<br />
– bliver omtalt uden navn. Det skal bemærkes,<br />
at opfinderen, Paul Baumann,<br />
ikke henvendte sig til plenum, men talte<br />
med enkeltpersoner, hvorfor svarene<br />
falder forskelligt ud.
Redaktionen.: Hvem fra Methernitha var<br />
til stede ved præsentationen?<br />
Deltager 1: Paul Baumann og Francis<br />
Bosshard.<br />
Red.: Hvor mange modeller har De set?<br />
Delt. 1: Seks, hvoraf to med en diameter<br />
på 1 m var under bygning. En kollega så<br />
den samme dag en model på 2,5 m.<br />
Red.: Hvilken ydelse kunne modellerne<br />
præstere?<br />
Delt. 1: En maskine med diameteren 50<br />
cm afgiver ved 250 V 10-13 A jævnstrøm,<br />
altså ca. 3 kW. Spændingen ved en af modellerne<br />
(skive på ca. 12 cm) androg 130<br />
V, stømstyrke ukendt.<br />
Red.: Var alle maskiner i drift?<br />
Delt. 1: Paul Baumann fremviste to små<br />
modeller, som han først satte i gang,<br />
mens vi var tilstede. Maskinen med en<br />
diameter på 50 cm kørte allerede, da vi<br />
ankom, og blev ikke standset. Men der<br />
var ingen vedvarende belastning af den.<br />
Delt. 2: På 50 cm maskinen blev der tilsluttet<br />
en 1.000 W pære i omkring 10 sekunder.<br />
Red.: Blev der også sat en belastning på<br />
den lille maskine?<br />
Delt. 1: Ja, enkelte 100 W pærer, der lyste<br />
noget længere end ved 1.000 W pæren.<br />
Baumann opfordrede alle til at kortslutte<br />
den lille maskine ved hjælp af en lille metalstang<br />
i hver hånd. Det forårsagede et<br />
hørligt, elektrisk stød.<br />
Red.: Hvordan blev den lille maskine sat<br />
i gang?<br />
Delt. 1: Paul Baumann drejede med pegefingrene<br />
begge skiver rundt ca. 15-25<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
gange i hver sin retning. Ind imellem justerede<br />
han afstanden hhv. retningen på<br />
en elektrode ved den forreste skive. Efter<br />
ca. den 20. omdrejning erklærede han, at<br />
nu var den der.<br />
Delt. 2: Det forbløffende var, at skiverne<br />
efter at være sat i drift af hånden uden videre<br />
og af sig selv fortsatte med en regelmæssig<br />
rotation.<br />
Red.: Man har forsøgt sig med en<br />
sammenligning med en influensmaskine,<br />
hvor der bliver frembragt en høj<br />
spænding. Men den kan ikke ud<strong>nyt</strong>tes til<br />
noget. Hvordan forholder det sig med<br />
Testatika?<br />
Delt. 3: Influensmaskinen kræver en mekanisk<br />
energiimpuls. Den skal drives<br />
mekanisk, for at den kan opsamle ladningerne,<br />
og virkningsgraden er meget<br />
ringe, fordi maskinen har en enorm<br />
gnidningsmodstand. Dertil kommer, at<br />
der anvendes børster til aftasting af ladningerne<br />
på lamellerne. Disse børster er i<br />
berøring med lamellerne, hvorved der<br />
går energi tabt i form af gnidning. Paul<br />
Baumann har løst dette problem på en<br />
anden måde. Han anvender såkaldte taster<br />
i stedet for børster, dvs. små stykker<br />
metal, der aftager kapacitiv ladning. Det<br />
er en slags rist, der kommer ganske tæt<br />
på uden dog at berøre skiverne.<br />
Red.: Hvad skete der, når der blev sat en<br />
belastning på – kørte hjulene da langsommere?<br />
Delt. 3: Nej, de kørte videre i det samme<br />
tempo. Dertil skal siges, at også en influensmaskine<br />
kører, hvis man påfører den<br />
ladning udefra, og der ikke forekommer<br />
nogen videre gnidning. Men de sædvanlige<br />
influensmaskiner har for megen<br />
gnidning, så at man ikke kan få dem til at<br />
9
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
køre. Nedsætter man imidlertid gnidningen,<br />
hvad der er lykkedes for Paul<br />
Baumann, får man dem til at køre ved<br />
hjælp af ydre ladninger. Det er tilfældet<br />
ved Testatika: der bliver tilført ladninger<br />
udefra, for at den overhovedet skal kunne<br />
køre.<br />
Red.: Tales der her om ladninger i betydningen<br />
statisk elektricitet?<br />
Delt. 3: Ja, luften er altid elektrisk, fordi<br />
ilten og kvælstoffet består af molekyler,<br />
der fremtræder med en elektronskal.<br />
Normalt er molekylerne neutrale, og ladningerne<br />
er fordelt regelmæssigt i hele<br />
molekylet. Som følge af sammenstødene<br />
mellem luftmolekylerne i termisk bevægelse<br />
frembringes der imidlertid ladningsasymmetrier.<br />
Gennem et stød bliver<br />
elektronskallen deformeret. Hvis stødene<br />
er tilstrækkeligt kraftige, kan det<br />
komme så vidt, at der opstår ioner. Fx<br />
ved man, at man kan ionisere ilten i et<br />
elektrisk felt. I et sådant felt kan man altså<br />
med beskeden energi frembringe negative<br />
iltioner. Dette felt har man også<br />
ved Testatika, dog anbringer man de første<br />
ladninger og skaber feltet under<br />
håndstarten. I dette felt bliver luften så<br />
ioniseret.<br />
Red.: Det vil altså sige, at det er nødvendigt<br />
med statisk elektricitet – en slags<br />
kunstigt tordenvejr – for at drive maskinen?<br />
Delt. 3: Ja, ifølge min analyse må Testatikas<br />
funktion være ringere i fugtig luft.<br />
Red.: Bliver Testatika-maskinerne brugt<br />
til strømforsyning inden for Methernitha?<br />
Delt. 2: Man fortalte os, at enkelte af de<br />
maskiner, som vi så, leverer strøm til lys<br />
og varme i nogle af husene.<br />
10<br />
Delt. 3: Det blev også sagt, at maskinen<br />
på 2,5 m snart er færdig og skal levere<br />
30-40 kW strøm.<br />
Red.: Er energien stabil?<br />
Delt. 1: Her er der endnu usikkerhed, og<br />
der er en frygt for, at den forventede<br />
ydelse ikke kan kontrolleres. Paul Baumann<br />
nævnte til eksempel, at allerede<br />
strømmen fra en 50 cm maskine har ødelagt<br />
apparater på grund af ophedning.<br />
Red.: Bliver den producerede energi akkumuleret<br />
og hvis ja, så hvordan?<br />
Delt. 1: Ja, energien bliver opsamlet i<br />
store batterier, hvor man for øvrigt også<br />
opsamler vindenergi.<br />
Red.: Var det muligt at kontrollere nogle<br />
af maskinerne for indbyggede batterier<br />
eller skjulte strømforbindelser?<br />
Delt. 1: De små maskiner kunne man løfte<br />
op fra bordet, hvorefter de kørte videre.<br />
Allerede grundmodellen, som var<br />
den eneste, der havde en elektromotor til<br />
at drive skiverne, var udstyret med 4<br />
kondensatorer af forskellig type: 2 med<br />
hulmetal og 2 »indbyggede« lukkede cylindre<br />
på bagsiden. I disse cylindre kunne<br />
der have været plads til batterier til drift<br />
af motoren, men jeg kan ikke forestille<br />
mig, at der er anbragt batterier dér, fordi<br />
det ville være for kompliceret. En strømtilslutning<br />
ville være synlig, da bordet<br />
stod frit fremme i rummet.<br />
Red.: Hvordan blev spørgsmålene om<br />
maskinernes funktion besvaret?<br />
Delt. 1: I forbindelse med det problem, at<br />
et digitalapparat ved den lille model kun<br />
i ganske kort tid viste 130 V og derefter<br />
ikke mere, mente Baumann, at der ikke<br />
var tale om strøm i almindelig forstand.
10 kW ‘Testatika’ under bygning.<br />
Digitalapparatet virkede kun i forbindelse<br />
med principforsøg. Alle efterfølgende<br />
målinger blev foretaget med et analogapparat.<br />
Baumann sagde, at molekylerne<br />
i metal undergår en orienteringsændring<br />
eller ommagnetisering.<br />
Red.: Har De fået ideer til, hvordan maskinen<br />
fungerer?<br />
Delt. 1: Jeg antager, at der er tale om<br />
mindst to principper i perfekt samspil:<br />
På den ene side viklingen af permanentmagneterne,<br />
der viser tilbage til Coler (se<br />
næste side). En anden nøgle er sikkert<br />
anvendelsen af hulmetal. Jeg tror, at deres<br />
funktion ikke kun er som elektroder,<br />
som det ses i en influensmaskine. En association<br />
fik jeg til pyramideenergien,<br />
der kan frembringes gennem en enkel<br />
rumlig struktur. Så kom jeg i tanke om<br />
Körblers nye homøopati, hvor der ligeledes<br />
er tale om aktive formprincipper og<br />
derefter Hieronymus-maskinen…<br />
Red.: Hvis man anskuer situationen<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
konventionelt, ville<br />
den på pladerne opsamlede<br />
ladning i coulomb<br />
aldrig være tilstrækkelig<br />
til at frembringe<br />
strømstyrker i<br />
kilowatt-klassen.<br />
Delt. 1: Ja, det synes<br />
som om der er tale om<br />
et ukendt princip.<br />
Red.: Blev spørgsmålet<br />
stillet, om der eventuelt<br />
er indbygget en<br />
radioaktiv kilde?<br />
Delt. 1: Dette spørgsmål<br />
stillede jeg til<br />
Francis Bosshard. Han<br />
spurgte derefter Paul Baumann, der afviste<br />
det kategorisk, også med henvisning<br />
til hvor vanskeligt det ville være at skaffe.<br />
Red.: De fik tilladelse til at gøre notater,<br />
men ikke tage fotos. Er det lykkedes for<br />
Dem at opdage et eller andet, der vil gøre<br />
det muligt at kopiere maskinerne?<br />
Delt. 1: Jeg vil forsøge at bygge den enkle<br />
grundmodel, som jeg har lavet en computertegning<br />
af.<br />
Red.: Blev spørgsmålet stillet, om teknologien<br />
skal markedsføres?<br />
Delt. 2: Ja, spørgsmålet blev af Francis<br />
Bosshard besvaret på den måde, at menneskeheden<br />
ikke er moden til at omgås<br />
denne teknologi på en fornuftig måde.<br />
Den ville bruge den til krigsformål, og<br />
derfor vil man ikke markedsføre den.<br />
Interviewet stod i NET-Journal 6, juni 1999. Originaltitel:<br />
Das Geheimnis der Testatika.<br />
11
Pionér:<br />
Hans Colers opfindelse<br />
– og en påstået ny energikilde<br />
Af R. Hurst, Msc.<br />
Hans Colers navn vil være kendt af mange<br />
med interesse for alternativ fysik og fri energi.<br />
Allerede i 1920’erne udviklede den tyske<br />
marinekaptajn forskellige apparater, der angiveligt<br />
kunne producere et energioverskud<br />
i form af elektrisk strøm. Opfinderen var<br />
ikke selv i stand til at forklare konstruktionernes<br />
virkemåde, men arbejdede ud fra sine<br />
egne, intuitive ideer. Under 2. verdenskrig<br />
forsøgte Coler og hans støtter at gøre den<br />
tyske marinekommando interesseret i opfindelsen.<br />
Efter krigen blev Coler taget i forhør af<br />
den britiske efterretningstjeneste. Han var<br />
yderst samarbejdsvillig og indvilgede i at<br />
konstruere en model under britisk opsyn,<br />
som viste sig at give positive måleresultater.<br />
Den britiske undersøgelse af Coler mundede<br />
ud i en efterretningsrapport, som senere<br />
blev frigivet og gjort offentligt tilgængelig.<br />
I. Besøgets formål og resumé<br />
Coler er opfinder af to apparater, hvor<br />
det påstås, at der kan udvindes elektrisk<br />
energi uden nogen form for kemisk eller<br />
mekanisk energikilde. Da der forelå en<br />
officiel interesse for denne opfindelse<br />
hos det tyske admiralitet, mente man, at<br />
det var berettiget at foranstalte en undersøgelse,<br />
skønt man under normale omstændigheder<br />
ville anse en sådan påstand<br />
for at være falsk.<br />
Som følge heraf aflagde man Coler et<br />
besøg og udspurgte ham. Det viste sig, at<br />
han var villig til at samarbejde og afsløre<br />
alle detaljer om sine apparater. Han ind-<br />
12<br />
vilgede i dels at konstruere og idriftsætte<br />
en lille model af det såkaldte Magnetstromapparat<br />
ved hjælp af materialer,<br />
som han fik af os, dels kun at arbejde når<br />
vi var tilstede. Med dette apparat, der<br />
kun bestod af permanentmagneter, kobberspoler<br />
og kondensatorer i et statisk<br />
arrangement, viste han, at han kunne<br />
opnå en spænding på 450 mV i en periode<br />
på nogle timer; og ved en gentagelse<br />
den næste dag blev der målt 60 mV i en<br />
kort periode. Apparatet er sendt hjem og<br />
bliver nu yderligere undersøgt.<br />
Coler talte også om et andet apparat<br />
kaldet Stromerzeuger, hvorom han erklærede,<br />
at han med et input på nogle få<br />
watt fra et tørbatteri kunne opnå et output<br />
på 6 kW i al uendelighed. Der eksisterer<br />
ikke et sådant apparat i dag, men<br />
Coler var villig til at konstruere det i løbet<br />
af 3 uger, hvis han fik stillet materialerne<br />
til rådighed.<br />
Der blev lejlighed til at udspørge dr. F.<br />
Modersohn, som havde arbejdet sammen<br />
med Coler gennem 10 år og havde<br />
ydet finansiel støtte. Han bekræftede<br />
Colers historie i alle detaljer.<br />
Hverken Coler eller Modersohn var i<br />
stand til at fremkomme med teorier på<br />
grundlag af alment accepterede videnskabelige<br />
begreber, der kunne forklare<br />
disse apparaters virkemåde.<br />
II. Historiske noter<br />
1. ‘Magnetstromapparat’<br />
Dette apparat består af seks permanentmagneter<br />
beviklet på en bestemt måde,<br />
så at kredsløbet inkluderer både selve
magneten og vindingerne (se fig. 1). Disse<br />
seks magnetspoler er arrangeret i en<br />
sekskant og som vist på diagrammet (se<br />
fig. 2 og 3) forbundet i et kredsløb, der<br />
inkluderer to små kondensatorer, en<br />
kontakt og et par cylindriske spoler, hvor<br />
den ene kan glide inde i den anden.<br />
For at sætte apparatet i gang åbnes<br />
kontakten, magneterne flyttes lidt fra<br />
hinanden, og den glidende spole bliver<br />
anbragt i forskellige stillinger med en<br />
ventetid på adskillige minutter mellem<br />
justeringerne.<br />
Magneterne bliver derefter igen fjernet<br />
lidt fra hinanden og spolerne flyttet<br />
igen. Dette gentager sig, indtil en kritisk<br />
adskillelse af magneterne og et udslag viser<br />
sig på voltmeteret. Kontakten bliver<br />
sluttet, og proceduren fortsættes, men<br />
langsommere. Spændingen bygger sig<br />
nu gradvis op til et maksimum og skulle<br />
så vare ved i det uendelige. Den størst<br />
opnåede spænding hævdedes at have<br />
været på 12 V.<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Magnetstromapparatet blev udviklet af<br />
Coler og von Unruh (nu død) i begyndelsen<br />
af 1933; de blev senere assisteret af<br />
Franz Haid fra Siemens-Schuckert, som<br />
selv byggede en model, der var i drift i<br />
december 1933. Det blev overværet af dr.<br />
Kurt Mie fra Berlin Technische Hochschule<br />
og Herr Fehr (Habers assistent ved KWI),<br />
som rapporterede, at apparatet tilsyneladende<br />
virkede, og at de ikke kunne påvise<br />
nogen form for snyd. Én model siges<br />
at have fungeret i 3 måneder låst inde i et<br />
13
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
rum i den norske legation i Berlin i 1933.<br />
Der synes ikke at have været arbejdet på<br />
dette system siden denne dato.<br />
2. ‘Stromerzeuger’<br />
Dette apparat består af et arrangement af<br />
magneter, flade spoler og kobberplader<br />
med et primært kredsløb, der bliver fødet<br />
af et lille batteri. Udtaget fra sekundærsiden<br />
blev anvendt til at oplyse en<br />
bænk med lamper, og det blev hævdet,<br />
at udtaget leverede mange gange mere<br />
energi end den oprindeligt tilførte, og at<br />
det fortsatte i det uendelige. …<br />
I 1925 viste Coler en lille (10 W) version<br />
til prof. Kloss (Berlin), som anmodede<br />
regeringen om at underkaste den en<br />
grundig undersøgelse, men dette blev<br />
afvist med samme begrundelse som patentet,<br />
at der var tale om en »evighedsmaskine«.<br />
Denne udgave blev også set af<br />
prof. Schumann (München), Bragstad<br />
(Trondheim) og Knudsen (København).<br />
…<br />
I 1933 fremstillede Coler og von<br />
Unruh en lidt større model med en afgiven<br />
effekt på 70 W. Denne blev forevist<br />
dr. F. Modersohn, som modtog en bekræftelse<br />
fra Schumann og Kloss på deres<br />
afprøvninger i 1926. Modersohn indvilgede<br />
da i at støtte opfindelsen og dannede<br />
et selskab (Coler G.m.b.H.), der skulle<br />
videreføre udviklingen. Samtidig havde<br />
en norsk gruppe givet finansiel støtte<br />
til Coler, og nu stødte disse to grupper<br />
sammen.<br />
Modersohns forbindelse med Rheinmetall-Borsig<br />
og dermed med det officielle<br />
Hermann Göring-Werke gav ham en fordel<br />
i denne konflikt. Coler byggede derefter<br />
i 1937 en større version for værkerne<br />
med en udgangseffekt på 6 kW.<br />
I 1943 gjorde Modersohn forsknings-<br />
14<br />
afdelingen i marinens overkommando<br />
(OKM) opmærksom på apparatet. Undersøgelsen<br />
blev henlagt under Oberbaurat<br />
Seysens ledelse, som beordrede<br />
dr. H. Fröhlich til at samarbejde med Coler<br />
i perioden 1.4-25.9.1943. Fröhlich var<br />
overbevist om fænomenets realitet og<br />
gik i gang med at undersøge apparatets<br />
grundlæggende egenskaber. Han koncentrerede<br />
øjensynligt sine studier om<br />
de forandringer i energien, der finder<br />
sted i forbindelse med åbning og lukning<br />
af induktive kredsløb. Ved afslutningen<br />
af perioden blev han forflyttet til BMW<br />
for at arbejde med aerodynamiske problemer,<br />
og han arbejder nu i Moskva.<br />
I 1944 blev der underskrevet en kontrakt<br />
mellem OKM og Continental Metall<br />
AG om den videre udvikling, men den<br />
blev aldrig realiseret på grund af landets<br />
situation. I 1945 blev apparatet ødelagt af<br />
en bombe i Kolberg, hvortil Coler var blevet<br />
evakueret. Siden da har Coler været<br />
lønmodtager, undertiden som ingeniør, i<br />
andre tilfælde som ufaglært. Modersohn<br />
havde afbrudt forbindelsen til Rheinmetall-Borsig<br />
– som han havde været direktør<br />
for – og arbejdede for de russiske<br />
myndigheder på konsulentbasis som kemiingeniør.<br />
III. Rapport<br />
1. Afhøringen af Coler<br />
Coler blev først udspurgt om historien<br />
bag sine opfindelser, hvor de ovenfor anførte<br />
detaljer blev oplyst.<br />
Han blev derefter udspurgt om teorien<br />
bag apparaterne, men han var ude af<br />
stand til at give en sammenhængende<br />
forklaring på virkemåden. Han erklærede,<br />
at hans udforskning (tilsyneladende<br />
udført med primitivt apparatur) af magnetismens<br />
natur havde fået ham til at
konkludere, at ferro-magnetisme var et<br />
svingningsfænomen med en frekvens på<br />
ca. 180 kHz.<br />
Denne svingning fandt sted i apparatets<br />
magnetiske kredsløb og inducerede<br />
svingninger i det elektriske kredsløb,<br />
hvis frekvens naturligvis afhang af de<br />
anvendte komponenters værdier. De to<br />
fænomener vekselvirkede og opbyggede<br />
gradvis spændingen.<br />
Da mekanismen ikke var forstået, var<br />
det ikke muligt at beregne sig frem til det<br />
rigtige arrangement. Man var i stedet<br />
nået frem til resultatet gennem eksperimenter,<br />
og når apparatet skulle justeres<br />
skete det ved en tilsvarende forsøgspræget<br />
fremgangsmåde.<br />
Coler hævdede, at magneterne ikke<br />
mistede deres kraft, når apparatet var i<br />
brug; og han antydede, at han ud<strong>nyt</strong>tede<br />
en ny form for hidtil ukendt energi,<br />
Raumenergie (rumenergi). Coler gav et resumé<br />
af det arbejde, dr. Fröhlich havde<br />
udført for OKM, og fremstillede en kopi<br />
af Fröhlichs rapport, skrevet i samarbejde<br />
med ham selv. …<br />
Coler blev dernæst spurgt, om han<br />
var villig til at bygge nogle modeller af<br />
apparaterne, hvis han fik stillet materialer<br />
til rådighed. Han bekræftede, at han<br />
ville gøre det, og at det ville tage 1 uge at<br />
konstruere et Magnetstromapparat og 1<br />
måned at konstruere en Stromerzeuger.<br />
Som følge heraf stillede vi magneter,<br />
kondensatorer og kobberledning til rådighed<br />
for førstnævnte apparat, og Coler<br />
gav sig i kast med at bygge et apparat<br />
som beskrevet i 3. afsnit. Coler udarbejdede<br />
tillige en liste over de ting, der var<br />
nødvendige til en Stromerzeuger.<br />
2. Afhøringen af dr. F. Modersohn<br />
Modersohn blev udspurgt om historien<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
bag disse apparater, som han havde<br />
været engageret i finansielt. Han bekræftede<br />
Colers beretning i detaljer. Han<br />
hævdede, at han i første omgang ikke<br />
havde troet på Colers påstande, men<br />
havde taget mange forholdsregler for at<br />
undgå at blive bedraget. Han havde set<br />
en Stromerzeuger på 70 W i drift ved flere<br />
lejligheder og havde flyttet den fra ét<br />
værelse til et andet, mens apparatet var i<br />
gang. Alle dele var synlige, intet var<br />
skjult. Da han ikke selv var ekspert, havde<br />
han forsøgt at få eksperter til at foretage<br />
en gennemgribende undersøgelse,<br />
men anerkendte videnskabsmænd havde<br />
enten afslået at have noget som helst<br />
med det at gøre eller var mere optaget af<br />
at afsløre svindelnummeret end at finde<br />
ud af, hvordan det virkede.<br />
Undtagelsen var dr. Fröhlich, som var<br />
overbevist om effektens realitet, og som<br />
også mente, at hemmeligheden skulle<br />
findes i en analyse af energiforandringerne<br />
i det specielle induktive kredsløb.<br />
Han havde foretaget eksperimenter for<br />
at afprøve sine ideer, men Modersohn<br />
nægtede at kende noget til resultaterne.<br />
Modersohn var ekstremt systematisk og<br />
fremviste sit arkivmateriale om denne<br />
sag: de indeholdt kopier af samtlige breve<br />
og rapporter om apparatet siden 1933.<br />
3. Konstruktion og afprøvning af ‘Magnetstromapparat’<br />
Under vor tilstedeværelse og med materialer<br />
stillet til rådighed af os (nogle<br />
medbragt fra England, resten in<strong>dk</strong>øbt lokalt)<br />
byggede Coler et apparat som vist<br />
på fig. 1-3. Det skal bemærkes, at nogle<br />
magneter er viklet i retning med urviseren,<br />
når man ser mod nordpolen (kaldet<br />
venstre) og andre i retning mod uret<br />
(kaldet højre). Magneterne var udvalgt<br />
15
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
med henblik på at være så ens i styrke<br />
som muligt, og modstanden i kombinationen<br />
magnet-spole blev afprøvet efter<br />
omviklingen for at sikre, at den også var<br />
den samme (ca. 0,33 ohm).<br />
Den fysiske opstilling var i det store<br />
og hele som vist på fig. 2. Målinger af<br />
spænding og strøm over A-B blev foretaget<br />
med et mavometer. Et mekanisk arrangement<br />
af skinner og håndsving til at<br />
holde magneterne ens adskilt blev monteret.<br />
Den 1. juli 1946 fortsatte eksperimenterne<br />
efter 3 dage med frugtesløs justeren.<br />
Da magneterne var adskilt fra hinanden<br />
med omkring 7 mm, blev det første<br />
beskedne udslag bemærket (omkring<br />
kl. 9). Kontakten blev sluttet og ved en<br />
langsom justering af den glidende spole<br />
– og ved at forøge adskillelsen af magneterne<br />
til lidt over 8 mm – øgedes spændingen<br />
kl. 11 til 250 mV, og kl. 12.30 var<br />
den på 450 mV.<br />
Det fortsatte i endnu 3 timer, da en<br />
loddet forbindelse blev afbrudt, og måleinstrumentet<br />
langsomt faldt tilbage til<br />
nul. En ny lodning af den afbrudte forbindelse<br />
var ikke i stand til at genoprette<br />
spændingen. Magneterne blev lukket<br />
inde og efterladt natten over, og den<br />
samme fremgangsmåde for at finde den<br />
rette justering blev gentaget den 2. juli<br />
1946. Efter omkring 3 timer blev der opnået<br />
et udslag på 60 mV; det blev opretholdt<br />
i mere end 30 minutter, men faldt<br />
derefter til nul, da der blev forsøgt flere<br />
justeringer.<br />
Mens arbejdet stod på, var modellen<br />
helt åben, og intet kunne være skjult i<br />
den. Grundbrættet og måleinstrumentet<br />
kunne tages op og bevæges rundt i lokalet,<br />
det kunne stilles på skrå eller drejes<br />
rundt, uden at det påvirkede effekten.<br />
16<br />
Apparatet forekom at være for primitivt<br />
til at kunne virke som modtager af radioenergi<br />
eller at kunne fungere som følge<br />
af induktion fra lysnettet (det nærmeste<br />
kabel lå i en afstand af mindst 1,8 m),<br />
og resultatet må i øjeblikket anses for at<br />
være uforklarligt.<br />
IV. Konklusioner<br />
1. Det blev vurderet, at Coler var en ærlig<br />
eksperimentator og ikke en svindler,<br />
og der bør tages behørig hensyn<br />
til Fröhlichs bedømmelse af sagen,<br />
som det fremgår af hans rapport til<br />
Seysen.<br />
2. Det opnåede resultat var ægte så vidt<br />
det kunne afprøves med de til rådighed<br />
stående faciliteter, men der er<br />
endnu ikke gjort forsøg på at finde en<br />
forklaring på fænomenet.<br />
3. Det ser ud, som om det vil være berettiget<br />
at lade foretage yderligere<br />
undersøgelser af en ekspert i elektromagnetisk<br />
teori, og at Colers tilbud<br />
om at konstruere en model af Stromerzeuger<br />
bør imødekommes.<br />
Rapportens originale titel og data i øvrigt: The invention<br />
of Hans Coler, relating to an alleged new<br />
source of power. BIOS Final Report No. 1043.<br />
British Intelligence Objectives Sub-Committee,<br />
32, Bryanstone Square, London, W.1. Undersøgerne<br />
var R. Hurst, Forsyningsministeriet og<br />
kaptajn R. Sandberg fra den norske hær.<br />
Rapporten er tilgængelig i sin helhed på Internet<br />
på adressen http://www.geocities.com/<br />
CapitolHill/3752/hcoler1.htm. Her kan man også<br />
læse rapportens Appendiks I-III.
Fænomen:<br />
Det elektroniske stemmefænomen<br />
– teknik og tanker<br />
I forrige nummer af diføt <strong>nyt</strong> berettede Peter Stein om historien bag<br />
stemmefænomenet. 2. del af beretningen tager især udgangspunkt i forfatterens<br />
egne forsøg med EVP, ‘The Electronic Voice Phenomenon’.<br />
Af Peter Stein<br />
Egentlig en nok så mærkværdig indfaldsvinkel<br />
for en tekniker til en rent teknisk<br />
undersøgelse – først at prøve at<br />
overbevise sig selv om, at emnet for<br />
undersøgelsen overhovedet existerer.<br />
Men ikke desto mindre var det min situation,<br />
da jeg i 1982, efter at have stiftet<br />
bekendtskab med Jürgenson og Raudives<br />
bøger, besluttede mig til en nærmere<br />
undersøgelse af dette mærkværdige<br />
stemmefænomen, som de (og på den tid<br />
iøvrigt også adskillige andre) berettede<br />
om.<br />
Mit udgangspunkt var dels en livslang<br />
interesse i parapsykologi, dels arbejdede<br />
jeg til daglig i et veludrustet<br />
elektroniklaboratorium og havde således<br />
muligheden for at foretage en undersøgelse<br />
af, hvad der egentlig rent teknisk<br />
fandt sted under en optagelse af disse<br />
stemmer.<br />
Men først ville jeg have vished for, at<br />
også jeg personligt ville være i stand til at<br />
gentage Jürgensons experimenter. Der<br />
var sidst i halvfjerdserne u<strong>dk</strong>ommet en<br />
del erfaringsmateriale, deriblandt en bog<br />
med tilhørende kassettebånd. Rent teknisk<br />
var det meste af det ganske vist værdiløst,<br />
men det gav en antydning af,<br />
hvorledes andre havde båret sig ad med<br />
at efterligne Jürgenson og af stemmernes<br />
karakter. Een ting fremgik klart: Stemmerne,<br />
der optages via en mikrofon, opstår<br />
ikke ud af det rene intet, der må tilføres<br />
et eller andet lydmateriale, og her<br />
havde flere opnået resultater ved at bruge<br />
lyden af en pjaskende vandhane som<br />
et neutralt og samtidigt brugbart materiale<br />
– en metode der jo var let at efterprøve.<br />
Jeg lod altså vandhanen på badeværelset<br />
løbe så »pjaskende« som muligt<br />
ned i kummen, placerede en mikrofon i<br />
et par meters afstand, stillede nogle<br />
spørgsmål »ud i luften« og optog lyden i<br />
omkring to minutter (en passende tid for<br />
en optagelse, hvis aflytningen skal være<br />
overkommelig) på en kassettebåndoptager.<br />
Så kom det spændende øjeblik. Jeg<br />
kørte båndet tilbage, satte båndoptageren<br />
på »Afspil« og hørte – lyden af vand<br />
fra en pjaskende vandhane.<br />
Nu havde jeg fået at vide i forvejen:<br />
Der sker sjældent noget de første gange,<br />
nogen prøver to, tre gange, nogen måske<br />
ti…<br />
Jeg husker ikke længere, hvor lang tid<br />
der gik, før der skete noget, måske et par<br />
uger med i alt otte eller ti afprøvninger. (I<br />
forrige artikel lod jeg Jürgenson selv fortælle,<br />
hvordan han i begyndelsen adskillige<br />
gange forgæves forsøgte at gentage<br />
sin oprindelige oplevelse.)<br />
Men pludselig hørte jeg, midt i en optagelse<br />
og totalt uforberedt, en svag, men<br />
17
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
klar mandsstemme. Først efter et par<br />
yderligere afspilninger af stedet på båndet<br />
fik jeg helt fat på, hvad der blev sagt:<br />
Nu hører vi dig igen. Hvem der talte fik jeg<br />
aldrig opklaret. Blot een ting stod fast –<br />
der kunne ikke være tale om et radiogennemslag.<br />
Det var mit første personlige møde<br />
med stemmerne. Jeg arbejdede med<br />
denne metode i ret lang tid, afprøvede<br />
forskellige ly<strong>dk</strong>ulisser og fik også samlet<br />
en hel del stemmer, men droppede til<br />
sidst det hele. Der var faktisk ikke noget<br />
at undersøge, ingen egentlige parametre<br />
man kunne variere, det hele var der bare.<br />
Dog undrede jeg mig lidt over, hvorfor<br />
forskellige andre fik bedre stemmer…<br />
I dag er jeg noget klogere og ved også,<br />
hvad fejlen ved min fremgangsmåde<br />
dengang var, men kan egentlig godt forstå,<br />
hvorfor tanken om den virkelige årsag<br />
aldrig bare strejfede mig. Årsagen<br />
stred mod al min årelange erfaring fra laboratoriearbejdet.<br />
Mit apparatur var<br />
simpelt hen for godt. En langt billigere,<br />
ringere mikrofon, måske også en ringere<br />
båndoptager, havde givet bedre resultater.<br />
Hvorfor? Der gik adskillige år, før jeg<br />
fandt i hvert fald delvis ud af, hvad der<br />
dengang egentlig skete. Og da havde jeg<br />
for længst droppet alt med ly<strong>dk</strong>ulisser<br />
og mikrofoner.<br />
Men i mellemtiden (som jeg allerede<br />
antydede i min forrige artikel) gik den<br />
fulde betydning af det, Jørgensen beskrev,<br />
op for mig. Han fortalte, hvordan<br />
han forbandt sin båndoptager direkte<br />
(altså uden en mikrofon som mellemled) til<br />
en radiomodtager og straks fik betydelig<br />
bedre stemmer. En opdagelse jeg efterprøvede<br />
og hurtig kunne bekræfte. Men<br />
hvorfor? Hvad betød denne ændring<br />
rent fysisk?<br />
18<br />
Lyd er et mekanisk fænomen, nemlig<br />
svingninger af luftmolekyler. Modtagelsen<br />
af et radiosignal er modtagelsen og<br />
bearbejdningen af et elektromagnetisk felt.<br />
Der skulle altså existere to vidt forskellige<br />
stemmefænomener – et der bombarderede<br />
mikrofonens membran med mekaniske<br />
partikler og et der be<strong>nyt</strong>tede sig<br />
af elektromagnetiske bølger.<br />
To vidt forskellige hypoteser for at<br />
forklare et og samme fænomen? Det lød<br />
for usandsynligt. Der måtte være en fælles<br />
nævner for de to metoder! Det er der<br />
også – og den kan findes i den rent<br />
elektroniske del af apparaturet. Stemmerne<br />
kommer ikke ind i form af lyd eller radiobølger.<br />
De dannes i selve de elektroniske<br />
kredsløb. Hvordan er stadig fuldstændig<br />
uforklarligt. Men hvor, det kan<br />
der siges noget om. For her står vi overfor<br />
et elementært matematisk problem<br />
hvis rigtighed kan bekræftes experimentelt.<br />
Men alle disse betragtninger kom<br />
først meget senere og efter en lang række<br />
experimenter med »Radiometoden«. I<br />
sin enkleste form går denne blot ud på at<br />
indstille en radiomodtager på en svag,<br />
fremmedsproget station eller endnu<br />
bedre på en blanding af forskellige stationer,<br />
forbinde båndoptagerens indgang<br />
med radioen, stille nogle spørgsmål<br />
og optage det hele på bånd i et par minutter.<br />
Der kommer faktisk ofte et relevant<br />
svar eller blot en kommentar – hvor<br />
utroligt det end lyder. Og også her får<br />
man først et resultat efter en del forsøg.<br />
Stemmerne har en ret speciel klang og<br />
kan være vanskelige at høre og skelne fra<br />
bagrundsstøjen. Langt hovedparten af<br />
registrerede stemmer – og det må dreje<br />
sig om mange titusinder – er fremkommet<br />
på denne måde. Adskillige af disse
stemmer, optaget af andre, har jeg personligt<br />
haft lejlighed til at høre og ved<br />
nogle af dem har jeg overværet selve optagelsen.<br />
Selv har jeg en pæn samling,<br />
som kan bruges ved en demonstration af<br />
fænomenet. Der er blot det: Som dokumentation<br />
er de værdiløse. For hvad var<br />
der oprindeligt i den udsendelse, radioen<br />
var indstillet på?<br />
Det var en af årsagerne til at jeg fandt<br />
på at »wobble« indstillingen af min radio.<br />
Udtrykket stammer fra radioteknikken<br />
og kan bedst illustreres ved, at man<br />
forestiller sig, at man, efter at have indstillet<br />
på et bestemt sted på radioen, drejer<br />
afstemningsknappen hurtigt frem og<br />
tilbage over et ganske smalt område på<br />
skalaen. Ideen hermed var så, at det<br />
modtagne signal blev forvandlet til en<br />
uforståelig blanding. Stemmerne derimod<br />
skulle blive stående uberørt. Det<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Forsøgsopstilling 1993. Foto: Peter Stein<br />
hele blev udført rent elektronisk, virkede<br />
ganske udmærket og gav betydelig flere<br />
stemmer. Metoden blev også offentliggjort<br />
i et tysk og amerikansk tidsskrift,<br />
men de mennesker, der arbejdede med<br />
stemmefænomenet, var teknisk totalt<br />
ukyndige og kun få magtede at eftergøre<br />
denne metode. Ud over at give en (lidt)<br />
forbedret mulighed for en dokumentation<br />
bragte den mig to væsentlige informationer:<br />
Stemmerne kommer ikke udefra,<br />
de er upåvirket af radioens afstemning<br />
og må derfor opstå længere inde i<br />
apparatet, og den større dynamik, der<br />
var tilført optagelsesprocessen, påvirker<br />
tilsyneladende stemmedannelsen i gunstig<br />
retning. Det sidste punkt viste sig at<br />
blive af afgørende betydning.<br />
Der fulgte nu en lang, ja faktisk årelang,<br />
række af forsøg med at ud<strong>nyt</strong>te og<br />
maksimere de indtil nu indvundne er-<br />
19
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
faringer. Lad mig nøjes med ganske kort<br />
at nævne nogle af hovedpunkterne for<br />
så at springe frem til slutresultatet, som<br />
det forelå omkring midten af 1996.<br />
Jeg har allerede omtalt, at det var et<br />
rent matematisk problem, hvor og kun<br />
hvor i apparaturet stemmer kunne opstå.<br />
Det, der var tale om, var jo at omforme<br />
nogle givne frekvenser til noget, der afveg<br />
fra det ude fra in<strong>dk</strong>omne. Og en sådan<br />
omformning kan kun finde sted i et<br />
ulineart element. Matematisk kan det udtrykkes<br />
ved, at der skal finde en multiplikation<br />
og ikke bare en addition af nogle<br />
frekvenser sted. Et godt exempel finder<br />
man i en almindelig musik-mixerpult –<br />
her må netop ikke opstå nye klange og<br />
derfor adderes de forskellige kanaler. Et<br />
ulineart led findes i enhver AM-radiomodtager<br />
på det sted, der ensretter (detekterer)<br />
det in<strong>dk</strong>omne radiosignal og<br />
omformer det til tale eller musik. Det er på<br />
det sted, stemmerne opstår. Den omvendte<br />
proces finder i øvrigt sted i en radiosender,<br />
her påmoduleres, også gennem et<br />
ulineart element, tale og musik til en højfrekvent<br />
radiobølge. (For kort at vende<br />
tilbage til de gamle mikrofon-indspilninger:<br />
En dårlig, billig mikrofon, en tilsvarende<br />
båndoptager har en relativ stor<br />
forvrængning d.v.s. er ulineare – og giver<br />
bedre stemmer. Et paradoks, som altså<br />
har en forklaring.)<br />
Dette var det ene punkt, mine experimenter<br />
var rettet imod.<br />
Det andet, noget vanskeligere problem,<br />
var at tilføre det udstrålede materiale<br />
mest mulig dynamik. Jeg må her lige<br />
indskyde, at jeg på det tidspunkt arbejdede<br />
med en lille specialbygget sender<br />
med tilhørende modtager og det på frekvensområder,<br />
hvor ingen andre radiosendere<br />
kunne genere – nærmere beteg-<br />
20<br />
net mellem 90 og 100 kHz. Der stod hermed<br />
to muligheder til rådighed for dannelse<br />
af stemmer, en i senderen og en i<br />
modtageren. Der var også mulighed for<br />
frit at vælge det udstrålede materiale –<br />
men hvad er egentlig et højdynamisk,<br />
lavfrekvent materiale?<br />
Efter adskillige, til dels særdeles<br />
mærkværdige, forsøg på at udvikle et<br />
brugbart »dynamisk« materiale, blev<br />
slutresultatet af mine overvejelser den<br />
ret matematiske konstatering: Den største<br />
dynamik ligger i et pludseligt spring –<br />
teoretisk fra nul til en uendelig amplitude<br />
og på nul tid.<br />
Rent praktisk foregik det ved, at et tilført<br />
materiale (her to forskellige sprogudsendelser<br />
på serbokroatisk) blev optaget<br />
på to treminutters endeløse kassettebånd.<br />
Disse bånd blev afspillet af to små<br />
båndoptagere, der kørte vilkårligt forskudt<br />
for hinanden og med en ubetydelig<br />
forskel i hastighed. Ud fra disse to<br />
bånd blev der, ad rent elektronisk vej,<br />
»plukket« skiftevis to småbider med en<br />
varighed på ca. 80-100 ms (ms = et millisekund,<br />
er en tusindedel sekund) og<br />
denne blanding blev tilført senderen,<br />
udstrålet og modtaget på en speciel radiomodtager.<br />
Da båndene kørte forskudt<br />
for hinanden, med forskelligt<br />
startsted og lidt forskellig hastighed, var<br />
det sikret, at de samme to udpluk aldrig<br />
kom til at følge efter hinanden.<br />
Ser man tilbage på Jürgensons forsøg<br />
er der vist ikke blevet ret meget tilbage af<br />
hans oprindelige, primitive og lunefulde<br />
udstyr. Til gengæld er resultaterne forbedret<br />
tilsvarende og langt over forventning.<br />
Apparaturet er blevet demonstreret<br />
for nogle få personer, deriblandt<br />
en journalist fra TV-Avisen som overværede<br />
en optagelse og også fik besvaret
et personligt spørgsmål. Indslaget blev<br />
ganske vist bragt nogen tid efter – men så<br />
beskåret, at det blev totalt ligegyldigt.<br />
Selve apparaturet blev ikke omtalt og<br />
iøvrigt er sagen som sædvanlig ved at blive<br />
tiet ihjel.<br />
Min sidste optagelse blev foretaget i<br />
november 98. På det tidspunkt flyttede<br />
min kone og jeg til et mindre hus og al<br />
mit elektronik-materiel havnede på loftet.<br />
Der står det p.t. endnu.<br />
Trist? Nej – et held! For min eneste<br />
mulighed blev nu at prøve på at simulere<br />
hele sagen på min computer. Og her viste<br />
det sig, at hvad man hidtil har betragtet<br />
som stemmefænomenet i virkeligheden<br />
»kun« er et særtilfælde af et langt<br />
mere almindeligt, men også langt mere<br />
uforklarligt fænomen. Og som så ofte<br />
ved den slags undersøgelser blev det opdaget<br />
ved en ren tilfældighed.<br />
Da jeg havde lagt en del af mit lydmateriale<br />
(jeg bruger stadig indvandrer-radioens<br />
serbokroatiske udsendelser som<br />
udgangspunkt) på computeren, ville jeg<br />
først undersøge, hvor stort et frekvensomfang,<br />
der i det hele taget var brug for.<br />
Måske var de helt lave eller helt høje frekvenser<br />
i virkeligheden ganske overflødige.<br />
Jeg rådede over et computerprogram,<br />
der kunne filtrere vilkårligt brede<br />
frekvensafsnit ud af et lydprogram, så<br />
jeg filtrerede et antal ret snævre udsnit af<br />
mit lydmateriale og placerede dem i selvstændige<br />
filer med tanke på en senere<br />
sammenstilling af et til brug ved stemmeoptagelser<br />
bedre og samtidig i omfang<br />
også mindre lydmateriale. Nærmest<br />
af nysgerrighed aflyttede jeg hvert<br />
enkelt afsnit, og ved et af dem skete det<br />
helt uventede, ja utrolige. I eet ganske<br />
snævert interval af den rent serbokroatiske<br />
optagelse lå spredt en række danske<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
og tyske stemmer, mens den oprindelige,<br />
fremmedsprogede del var forsvundet,<br />
rettere sagt lå udenfor det meget<br />
smalle lydudsnit.<br />
Selvfølgelig gentog jeg forsøget med<br />
andre fremmedsprogede lydfiler. Resultatet<br />
var det samme. Til sidst prøvede jeg<br />
med et rent dansksproget materiale. Resultatet<br />
blev nogle få tysksprogede stemmer.<br />
At det blev til kun få kom ikke overraskende<br />
for mig, da denne optagelse<br />
var indspillet med langt større styrke.<br />
Uanset optagelsesmetoden giver dette<br />
altid ringere resultater. Åbenbart drejer<br />
det sig om meget små energimængder,<br />
der står til rådighed for at omdanne eller<br />
påtrykke et materiale disse stemmer.<br />
Jeg har i denne, nødvendigvis korte, redegørelse<br />
forsøgt at give et indblik i blot<br />
een, nødvendigvis meget lille, del af mit<br />
mangeårige arbejde med dette besynderlige<br />
og – for mig i hvert fald – fascinerende<br />
»elektroniske stemmefænomen«,<br />
som det vel efterhånden retteligt<br />
burde kaldes på dansk. Meget vil efter<br />
læsningen sikkert stå uafklaret, især den<br />
sidste del, hvor jeg omtaler mine sære<br />
computermanipulationer, vil givetvis<br />
fremkalde en del hovedrysten hos læserne.<br />
Det er der bare ikke noget at gøre ved.<br />
Men jeg skal da også gerne indrømme, at<br />
det var med nogen betænkelighed, jeg<br />
medtog dette så usandsynlige afsnit.<br />
Imidlertid har jeg nu i mere end et<br />
halvt år arbejdet udelukkende med denne<br />
metode og opnår stadig de samme resultater.<br />
Jeg kan derfor kun tilbyde at demonstrere<br />
mit arbejde, men må samtidig<br />
begrænse mit tilbud til virkelig interesserede<br />
fagfolk, som måske selv kunne<br />
tænke sig at arbejde med sagen – og som<br />
er lidt mere end bare nysgerrige. En<br />
21
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
yderligere vanskelighed ligger i, at flertallet<br />
af stemmerne er tyske, så et minimum<br />
af tysk sprogkendskab vil nok<br />
være ønskeligt.<br />
Det så ofte stillede spørgsmål, hvorfor<br />
det videnskabelige establishment ikke<br />
viser nogen interesse, vil jeg gerne besvare<br />
med en lille historie fra Tyskland:<br />
For nogle år siden deltog en videnskabs-journalist<br />
fra en af de større tyske<br />
aviser ved et par af den tyske »Tonbandstimmen<br />
Verein«´s møder. Journalisten<br />
både deltog i indspilninger, hørte på adskillige<br />
stemmer og udførte desuden<br />
også egne, positive forsøg. Ved en TVudsendelse<br />
nogen tid senere, hvor også<br />
nogle medlemmer af foreningen var til<br />
stede og talen faldt på stemmefænomenet,<br />
afviste og latterliggjorde den samme<br />
journalist på en yderst negativ måde<br />
hele sagen. Da han efter udsendelsen<br />
blev afkrævet en forklaring af nogle af de<br />
tilstedeværende, svarede han helt forundret:<br />
»…ja vist, selvfølgelig ved jeg da, at<br />
fænomenet existerer – men De kan da<br />
vel ikke forlange af mig, at jeg skal indrømme<br />
det for åben skærm?«<br />
Tja, sådan er det altså bare…<br />
22<br />
De store opfindelsers historie kendetegnes<br />
ved tre faser: I begyndelsen hævder<br />
modstanderne, at opfinderen er gal.<br />
Senere bliver han dog accepteret som<br />
normal, men om hans opfindelse bliver<br />
der sagt, at den ikke har nogen praktisk<br />
betydning. Endelig indrømmer man, at<br />
opfindelsen sådan set er vigtig, men at<br />
princippet har været kendt længe.<br />
Sigmund Freud<br />
Kort<strong>nyt</strong><br />
En maskine for fremtiden<br />
Den 27. maj i år udsendte pressetjenesten<br />
ved ‘Los Alamos National Laboratory’ denne<br />
meddelelse:<br />
Som et skridt hen imod at finde alternativer<br />
til de traditionelle motorer har videnskabsmænd<br />
ved Afdelingen for Energi<br />
ved Los Alamos National Laboratory udviklet<br />
en bemærkelsesværdig enkel og særdeles<br />
effektiv motor uden bevægelige<br />
dele. Motoren beskrives i en artikel, der<br />
offentliggøres i dagens udgave af Nature<br />
(vol. 399, 27.5.99, s. 303-305, 335-338 –<br />
red.anm.).<br />
Problemer med forurening, global opvarmning<br />
og begrænsede reserver af fossilt<br />
brændsel har sat fokus på spørgsmålet<br />
om, hvordan motorer producerer<br />
elektrisk og mekanisk kraft. Motorer<br />
med en højere effektivitet hjælper os<br />
med at bevare det fossile brændsel og reducerer<br />
udslippet ved at bruge mindre<br />
brændstof til at skabe en given effekt. I<br />
dag er de fleste maskiner forbrændingsmotorer<br />
eller turbiner.<br />
I artiklen i Nature fra den 27. maj beskriver<br />
de to forskere fra Los Alamos,<br />
Scott Backhaus og Greg Swift, en termoakustisk<br />
Stirling-varmemotor, der består<br />
af en lang baseball-bat-formet resonator<br />
med et ovalt »håndtag« i den nedre<br />
ende. Apparatet er konstrueret af et billigt<br />
stålrør og fyldt med sammenpresset<br />
helium; det er særdeles pålideligt og udpræget<br />
lav-teknologi.<br />
Ved at opvarme den sammenpressede<br />
helium inde i systemet ved hjælp af
en varmeveksler, der befinder sig ved<br />
»håndtaget«, frembringer motoren<br />
akustisk energi i form af lydbølger. Den<br />
intense, akustiske energi kan anvendes<br />
direkte i akustisk drevne køleskabe eller<br />
til at frembringe elektricitet. Energifremstillingsprocessen<br />
er miljøvenlig og op til<br />
30% effektiv, mens typiske forbrændingsmotorer<br />
er mellem 25% og 40% effektive.<br />
Ifølge Backhaus er »effektiviteten hos<br />
almindelige varmemotorer begrænset<br />
både af termodynamikkens love og<br />
praktiske overvejelser omkring omkostningerne<br />
ved at bygge og drive indviklede<br />
motorer. Det typiske er, at de højeste<br />
effektivitetsgrader kun opnås med kostbare<br />
motorer som fx de store turbiner,<br />
der anvendes i forbindelse med el-værker.<br />
Vores motor er hverken mekanisk<br />
kompliceret eller dyr.«<br />
Ideen bag motoren stammer delvis fra<br />
Stirling-cyklen, hvor en indesluttet luftmængde<br />
udvider sig under højt tryk og<br />
trækker sig sammen ved lavt tryk. Derved<br />
udføres der et arbejde i forbindelse<br />
med omgivelserne. Udvidelsen og sammentrækningen<br />
af luften drives henholdsvis<br />
af absorptionen og afvisningen<br />
af varme ved motorens varme- og kuldevekslere.<br />
Robert Stirlings opdagelse af dette<br />
princip i 1800-tallets Skotland dannede<br />
grundlaget for den konventionelle Stirling-motor,<br />
hvor en bestemt mængde<br />
helium komprimeres i et kølekammer og<br />
derefter transporteres til et kammer, der<br />
opvarmes af en udvendig brænder. I takt<br />
med at luften udvider sig, driver den et<br />
stempel, som leverer energi. Når luften<br />
afkøles returnerer den til et kølekammer,<br />
og kredsløbet kan starte forfra.<br />
Ifølge Swift er der mulighed for man-<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Diagrammet viser Stirling-motorens virkemåde:<br />
a en resonator med en stående bølge på en<br />
kvart bølgelængde svarende til den, der anvendes<br />
af Backhaus og Swift. Glaskolben er i stand<br />
til at opbevare luft og reducere svingningerne i<br />
trykket ved resonatorens »åbne« ende, hvilket<br />
gør den halvt så lang, som den ellers ville have<br />
været, hvis begge ender havde været »lukket«. I<br />
takt med at luften slår mod den lukkede ende af<br />
røret, stiger trykket over middelværdien. I takt<br />
med at luften tvinges tilbage og ind i kolben på<br />
grund af overtrykket ved den lukkede ende,<br />
overskrider luften sin ligevægtsbeliggenhed, og<br />
trykket ved den lukkede reduceres til under den<br />
gennemsnitlige værdi for trykket. Denne svingning<br />
i luften ind og ud af kolben finder sted ved<br />
den laveste, naturlige resonansfrekvens.<br />
b Backhaus og Swift ud<strong>nyt</strong>ter de store tryksvingninger<br />
ved rørets lukkede ende til at tvinge<br />
luften gennem regeneratoren i en Stirling-cyklus-motor.<br />
De skaber en trykforskel over regeneratoren<br />
ved at tilføje en let forhindring for<br />
strømningen og ekstra volumen, der inducerer<br />
luftgennemstrømninger gennem regeneratoren i<br />
fase med den rejsende bølge. Den indsnævrede<br />
åbning bag kuldeveksleren fungerer som en<br />
»jetpumpe« for at neddæmpe strømningen i<br />
kredsløbet. Strømningsudretteren forhindrer, at<br />
luften inde i det termiske stødpuderør (her vist i<br />
en bøjet form, men i virkeligheden er den rettet<br />
ud, dog med en beskeden tilspidsning) bliver rørt<br />
op af turbulensen ved forbindelsen mellem bøjningen<br />
og resonatoren.<br />
Kilde: ‘Nature’ vol. 399, 27.5.99<br />
23
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
ge anvendelser af denne motor. »Fx kan<br />
en lille, billig motor som denne anvendes<br />
i private husstande til kombineret kraftvarmeproduktion.<br />
Det vil sige, at den<br />
kunne bruges til at generere elektricitet<br />
og samtidig producere varme til direkte<br />
opvarmning eller gennem centralvarmeanlægget.«<br />
Da den termoakustiske Stirling-varmemotor<br />
ikke indeholder nogen bevægelige<br />
dele og er konstrueret af enkle materialer,<br />
kræver den praktisk talt ingen<br />
vedligeholdelse, og den er billig at fremstille.<br />
Der synes at vente den termoakustiske<br />
Stirling-motor en lovende fremtid.<br />
Backhaus og Swift arbejder på at finde<br />
metoder til at opvarme motoren med solenergi<br />
og derefter generere elektrisk<br />
strøm. Der kan endda blive tale om at anvende<br />
overskudsvarmen fra forbrændingsmotoren<br />
til at drive bilens aircondition.<br />
LANL<br />
Stirling-motor på naturgas<br />
Den indledende test at en 9 kWel Stirling-motor<br />
på naturgas er i gang hos Instituttet<br />
for Energiteknik, Danmarks Tekniske<br />
Universitet. Det er en opfølgning på<br />
den vellykkede afprøvning i efteråret<br />
1998 af en 35 kWel Stirling-motor med<br />
flisforbrænding. Afprøvningen fortsætter<br />
indtil anlæggene opnår 300-400 driftstimer.<br />
Herefter bliver de flyttet ud til anlægsværten<br />
for langtidsafprøvning. Herning<br />
Kommunale Værker og Naturgas Midt<br />
Nord forventes at opstille anlæggene så<br />
de allerede i år når op på flere tusinde<br />
driftstimer.<br />
Stirling-motoren er udviklet til kraftvarmeproduktion<br />
hos lidt større indivi-<br />
24<br />
duelle forbrugere. Motoren har nu kørt i<br />
100 timer og viser allerede lovende resultater<br />
ved at leve op til forventningerne<br />
på ca. 25% el og 60% varme. Modsat den<br />
lidt større udgave som har fire cylindre<br />
har denne motor kun en enkelt. De er opbygget<br />
over det samme princip som en<br />
hermetisk lukket enhed tilsvarende en<br />
kølekompressor i et køleskab.<br />
Det er allerede i dag muligt at etablere<br />
individuel kraftvarme med en gasmotor,<br />
men med Stirling-motoren forventes lidt<br />
højere virkningsgrader og væsentlig lavere<br />
forurening med CO2 ,NOxog uforbrændte<br />
kulbrinter.<br />
9 kWel motoren er udviklet i samarbejde<br />
med Naturgas Midt Nord, Danstoker<br />
og Klee & Weilbach. Projektet har fået tilskud<br />
fra Energistyrelsens Udviklingsprogram<br />
for Vedvarende Energi. Yderligere<br />
info: Henrik Flyver Christiansen, Energistyrelsen,<br />
tel 33 92 75 64, email hfc@ens.<strong>dk</strong><br />
Kilde: Energi<strong>nyt</strong> 2/99<br />
NASA projekter udpeget<br />
Den amerikanske rumfartsorganisation<br />
NASA’s forsøg på at finde nye metoder til<br />
at drive rumskibe og foretage langdistancerejser<br />
i rummet blev udførligt omtalt i<br />
diføt <strong>nyt</strong> 52. Forskningsprogrammet går<br />
under betegnelsen ‘Breakthrough Propulsion<br />
Physics’ med base i ‘Glenn Research<br />
Center’ (indtil 1. marts ‘Lewis Research<br />
Center’).www.grc.nasa.gov/WWW/bpp<br />
I den forløbne periode har man undersøgt<br />
og vurderet de mange in<strong>dk</strong>omne forslag<br />
til »gennembrudsforskning« og er nået frem<br />
til at anbefale seks projekter, der fortjener en<br />
nærmere undersøgelse. Det følgende er citeret<br />
fra NASA’s nyhedsbrev:
NASA Glenn Research Center meddeler<br />
hermed, at der er udvalgt seks forslag til<br />
eksperimentel og teoretisk undersøgelse<br />
i Breakthrough Propulsion Physics – forskning<br />
der måske vil gøre det muligt at<br />
foretage rejser mellem stjernerne.<br />
Afstanden mellem stjernerne er så<br />
stor, at en rumsonde med den eksisterende<br />
brændstofteknologi vil være titusinder<br />
af år undervejs, før den vil nå<br />
vores nærmeste nabostjerne. Selv med<br />
den mest ambitiøse fremdriftsteknologi<br />
baseret på kendt fysik, vil det være ekstremt<br />
vanskeligt for en sonde at nå så<br />
langt inden for en tidshorisont på 50 år.<br />
For at overvinde disse begrænsninger<br />
for insterstellare rumrejser leder man efter<br />
en ny måde at drive rumfartøjer på<br />
gennem forskningsprogrammet Breakthrough<br />
Propulsion Physics. De seks udvalgte<br />
forskningsprojekter er første trin i<br />
denne proces.<br />
»I den nyeste videnskabelige litteratur<br />
har der vist sig spændende udviklinger,<br />
der kan tjene som udgangspunkter<br />
for denne form for forskning«, sagde<br />
Marc Millis, lederen af projektet ved<br />
Glenn. Breakthrough Propulsion Physics<br />
programmet er begyndelsen på NASA’s<br />
bestræbelse på systematisk at vurdere<br />
disse opdagelser og teorier. »På dette stadium<br />
af forskningen defineres succes<br />
mere som en læreproces omkring denne<br />
udvikling snarere end som opnåelse af et<br />
gennembrud«, tilføjede Millis.<br />
Forslagene blev udvalgt efter en udvælgelsesproces<br />
i to faser. I første fase<br />
vurderede 50 specialister fra universitetsverdenen,<br />
regeringen og industrien<br />
de 60 forslag, der var in<strong>dk</strong>ommet. I anden<br />
fase udvalgte embedsmænd fra regeringen<br />
en vifte af forskellige metoder<br />
fra gruppen af de højst placerede forslag.<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Forslagsstillerne skal nu i gang med at<br />
forhandle om bevillinger, kontrakter eller<br />
samarbejdsaftaler for en samlet værdi<br />
af $430.000. De vigtigste forskere og en<br />
kort beskrivelse af deres forslag følger<br />
herunder:<br />
1. John Cramer (University of Washington,<br />
Seattle, WA) har foreslået et eksperiment<br />
til undersøgelse af, om en<br />
ændring i energistrømmen kan påvirke<br />
inertien som antydet i 1991 af<br />
James Woodward i tidsskriftet Foundations<br />
of Physics Letters. Hvis der eksisterer<br />
en sådan effekt, kan den måske<br />
ud<strong>nyt</strong>tes til at udvikle en ny metode<br />
til drift af rumfartøjer. Under<br />
alle omstændigheder vil forskningen<br />
fremme en forståelse af, hvordan<br />
inertien er forbundet med det omgivende<br />
stof i universet.<br />
2. Jordan Maclay (Quantum Fields LLC,<br />
Richland Center, WI) og MEMS Optical<br />
Inc. (Huntsville, AL) har foreslået et<br />
eksperimentelt og teoretisk studie af<br />
kvante-vakuumenergi. Eksperimenterne<br />
vil gøre brug af mikro-elektromekaniske<br />
apparater til at afprøve<br />
effekter i form af kraft og energi som<br />
forudsagt af kvante-elektrodynamikken.<br />
3. Harry Ringermacher (General Electric<br />
Corporate Research and Development,<br />
Schenectady, NY) har i samarbejde<br />
med andre forskere foreslået et eksperiment<br />
med magnetisk resonans<br />
for at afprøve en teori, der forbinder<br />
elektromagnetisme, masse og tid.<br />
Ringermacher offentliggjorde oprindeligt<br />
teorien i 1994 i tidsskriftet Classical<br />
and Quantum Gravity.<br />
25
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
4. Glen Robertson og Ron Litchford<br />
(NASA Marshall Space Flight Center,<br />
Huntsville, AL) har foreslået en<br />
undersøgelse baseret på eksperimenter<br />
af mulige forbindelser mellem<br />
superledere og gravitation som<br />
diskuteret i adskillige videnskabelige<br />
tidsskrifter i den senere tid. De planlægger<br />
at anvende en torsionsvægt –<br />
svarende til dem der anvendes til at<br />
lede efter materialeafhængige gravitationseffekter<br />
– til at søge efter effekter,<br />
der forbinder superledning<br />
med gravitation.<br />
5. Kevin Malloy (University of New<br />
Mexico, Albuquerque, NM) og Raymond<br />
Chiao (University of California<br />
at Berkeley, Berkeley, CA) har foreslået<br />
et forskningsarbejde på eksperimentel<br />
og teoretisk basis af »superlysende<br />
kvante-tunnelboring« (superluminal<br />
quantum tunneling), en effekt<br />
hvor lys synes at passere hurtigere<br />
gennem barrierer end gennem det<br />
almindelige rum. Den foreslåede<br />
forskning vil kritisk undersøge nogle<br />
af de hurtigere-end-lyset-hypoteser i<br />
tilk<strong>nyt</strong>ning til denne effekt.<br />
6. Serguei Krasnikov (Altamonte<br />
Springs, FL) har foreslået på teoretisk<br />
basis at vurdere nødvendigheden af<br />
»negativ energi« som antydet i nyere<br />
videnskabelig litteratur om superhurtige<br />
rejser. Mulighederne for at<br />
foretage superhurtige rejser er mere<br />
sandsynlige, hvis det ikke er nødvendigt<br />
med negativ energi.<br />
26<br />
Kilde: NASA News 99-66a, 19.08.99<br />
Menneskets oprindelse<br />
Røntgenobservatoriet Chandra, der har<br />
kostet 10 mia. kr. at udvikle, er blevet<br />
indviet af den amerikanske rumfartsorganisation<br />
NASA. Det er et uhyre kraftigt<br />
røntgenobservatorium med verdens<br />
største og mest følsomme røntgenteleskop,<br />
som gør det muligt at undersøge<br />
eksploderende stjerner, sorte huller, kolliderende<br />
galakser og andre kraftige<br />
energiudladninger i rummet med uhørt<br />
præcision over ufattelige afstande.<br />
Ved indvielsen udtalte prof. Kirschner<br />
fra Harvard Universitet: »Chandra vil<br />
bidrage til at bekræfte en af den moderne<br />
videnskabs mest spændende teorier,<br />
nemlig at mennesket kommer fra stjernerne.«<br />
Kilde: Politiken 6.9.99.<br />
Arthur C. Clarkes love<br />
1. lov:<br />
Hvis en fremtrædende, men<br />
ældre videnskabsmand siger, at<br />
noget er muligt, så har han utvivlsomt<br />
ret. Hvis han siger, at det er<br />
umuligt, tager han sandsynligvis<br />
fejl.<br />
2. lov:<br />
Den eneste vej til at finde det<br />
muliges grænser er at overskride<br />
dem og stræbe mod det umulige.<br />
3. lov:<br />
Enhver tilstrækkeligt avanceret<br />
teknologi kan ikke skelnes fra<br />
magi.
Besøg:<br />
2 Oesterle<br />
Med 1 times forsinkelse ankom dr. Otto<br />
Oesterle til Københavns Hovedbanegård<br />
den 9. november om aftenen. Den planlagte<br />
velkomstmiddag måtte aflyses, og vi måtte i<br />
stedet i al hast køre foredragsholderen til<br />
‘Østerbrohuset’ i Århusgade. Vores forventninger<br />
til et interessant og udbytterigt<br />
møde med denne vidende og uortodokse videnskabsmand<br />
var høje. I alt 19 medlemmer<br />
var mødt frem. Arne Christensen sad klar<br />
med notesblokken for at referere indholdet af<br />
aftenens møde.<br />
Dagen efter kørte Oesterle i selskab med<br />
både formand og næstformand i DIFØT til<br />
Tørring, hvor Albert Hauser fik mulighed<br />
for at diskutere sine konstruktioner og ideer<br />
med den tyske gæst. Aftenens arrangement<br />
var henlagt til Tønder, hvor Arne Gabs var<br />
vært ved et møde på Tønder Museum.<br />
Ernst Rasmussen beretter i artiklens anden<br />
del om sine indtryk af det farverige møde<br />
mellem aftenens to hovedpersoner.<br />
Østerbrohuset i København<br />
Dr. Otto Oesterle var inviteret til at holde<br />
foredrag med udgangspunkt i sin bog<br />
Goldene Mitte: Unser einziger Ausweg.<br />
Oesterle er doktor i geologi og diplomingeniør<br />
i teleteknik, og han har taget sin<br />
uddannelse i Rusland som efterkommer<br />
af udvandrede tyske forældre. Han har<br />
gjort mange opfindelser og skrevet mange<br />
videnskabelige artikler på russisk. I<br />
dag arbejder han ved universitetet i Berlin.<br />
Upræcist virkelighedsbillede<br />
Ses virkeligheden i et spejl, ses den for-<br />
vrænget. Hjernen forvrænger også den<br />
sete virkelighed. Vi tror at lysstråler er<br />
rette, men de er i virkeligheden krumme.<br />
Og på samme måde har vi en tilnærmet<br />
opfattelse af virkeligheden. Til det almindelige<br />
daglige brug er dette også<br />
godt nok, men det er ikke godt nok for videnskaben.<br />
Videnskaben søger den fulde sandhed,<br />
og alligevel er denne i dag stadig<br />
blandet op med forkerte subjektive opfattelser<br />
af virkeligheden, eller tilnærmelser.<br />
Det gælder f.eks. ne<strong>dk</strong>øling til<br />
det absolutte nulpunkt (0 Kelvin = ca.<br />
- 273 Celsius), det absolutte luft-vakuum<br />
eller en elektrisk isolator. Disse absolutte<br />
størrelser findes ikke i virkeligheden.<br />
Man kan derfor opstille tesen: Det<br />
absolutte eksisterer ikke i virkeligheden. Einsteins<br />
relativitetsteori indeholder mange<br />
absolutte størrelser, men der findes mange<br />
bøger, der modsiger den.<br />
Amerikaneren Asimov har skrevet en<br />
bog om opfindelsernes historie. Han har<br />
heri opstillet en graf over antallet af opfindelser<br />
pr. år over en årrække. Denne<br />
graf viser, at antallet er for nedadgående.<br />
Grafen toppede omkring 1940. I 1990’erne<br />
ligger niveauet på det samme som i<br />
1800-tallet, selvom antallet af videnskabsfolk<br />
er vokset eksplosivt i perioden.<br />
De må derfor være på vildspor!<br />
Det tager ca. 20 år at omsætte en idé til<br />
praksis. Der er udført mange eksperimenter<br />
med idéen om det absolut tomme<br />
rum, men de giver ingen resultater.<br />
Teorien er forkert! Omkring år 1900 troede<br />
mange på en æter, men Michelson<br />
»vidste«, at æteren ikke eksisterede, og<br />
27
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
det troede Einstein på. Michelsons elever<br />
har helt til 1930’erne arbejdet videre med<br />
undersøgelser af æteren, og tilstedeværelsen<br />
af en ætervind er påvist flere<br />
gange, men forkastet hver gang. Alle disse<br />
eksperimenter er beskrevet i en publikation<br />
af russeren Azjukowski.<br />
Hvirvler<br />
Hvilke egenskaber skal vi så fylde denne<br />
æter med? Den må være tættere end stål,<br />
og den nuværende definition af begrebet<br />
lys må være forkert. Æteren er en superflydende<br />
væske, der kan sammenlignes<br />
med flydende helium. Vi kan derfor<br />
måske finde egenskaber, der svarer til<br />
væskers egenskaber, herunder hvirvler.<br />
En helt ny gren af fysikken er ved at opstå<br />
i disse år: hvirvelfysik.<br />
Der findes i dag ikke noget autoriseret<br />
om hvirvelfysik, men f.eks. har østrigeren<br />
Wilhelm Bauer gjort meget ved<br />
hvirvelfysikken. Der findes en forening,<br />
der hedder Værksted for Decentrale<br />
Energier, som laver en del forsøg.<br />
Da man måske bedst kan forestille sig<br />
en hvirvel i luft, kan man f.eks. lave følgende<br />
forsøg: Man tager et rør af en vis<br />
længde og med en diameter på f.eks.<br />
20% af længden, og midt på dette monteres<br />
et andet rør med en lille diameter.<br />
Det mindre rør monteres tangentielt og<br />
vinkelret midt på det større rør. I det større<br />
rør bores og skæres et hul, så luft, der<br />
blæses igennem det lille rør, kommer ind<br />
i det større rør indvendig langs periferien<br />
i et plan vinkelret på det større rørs<br />
centrale omdrejningsakse. Luftindblæsningen<br />
danner derfor to hvirvelbevægelser<br />
i det større rør fra det midterste<br />
tværplan og ud mod begge ender. Disse<br />
to hvirvler har forskellig omdrejnings-<br />
28<br />
retning. Den ene er højredrejet og den<br />
anden er venstredrejet.<br />
Denne opstilling viser nogle interessante<br />
egenskaber ved hvirvler. Inde i det<br />
større rør er molekylehastigheden naturligvis<br />
større langs periferien end langs<br />
centralaksen, og det gælder i begge ender,<br />
men hvis man måler gennemsnitstemperaturen<br />
ved de to rørender, ser<br />
man en temperaturforskel. Og tilsætter<br />
man en strømning igennem røret, bliver<br />
forskellen større. Ved lydhastighed ordnes<br />
kaos til ren strømning. Varmen omdannes<br />
til mekanisk energi i mængder,<br />
der ikke svarer til termodynamikkens 2.<br />
lov om energiens konstans. Denne lov<br />
gælder ikke absolut og altså ikke for<br />
hvirvler. Man kan her tænke på f.eks.<br />
tornadoer.<br />
Denne lære må kunne anvendes i<br />
praksis. Man må også kunne lave hvirvler<br />
i æteren. Elementarpartikler, som<br />
f.eks. elektroner og protoner, er hvirvelkonstruktioner<br />
i æteren. De er torus-formede<br />
som en slange til et bildæk.<br />
I skolefysikken bruger man meget<br />
store maskiner, som f.eks. acceleratoren i<br />
CERN, til at bestemme elementarpartiklernes<br />
masser og egenskaber. Men det<br />
målte hænger ikke sammen med teorien.<br />
Med æter-fysikken kan man derimod<br />
regne sig til verificerbare resultater, og<br />
kraftfelter kan også forklares her. Ud fra<br />
disse teorier har Azjukovski beregnet<br />
elementarpartiklerne til de målte størrelser.<br />
Faraday sagde allerede, at der var en<br />
æter.<br />
Akupunktur er også hvirvelfysik. En<br />
hvirvel har en indgang og en udgang.<br />
Punkterne er hvirvel-ind-gange. Chakraer<br />
er også hvirvelsystemer.
Æterstrøm til stof<br />
Gravitationsfeltet er egentlig en strømning<br />
i æteren ind mod jorden, og i jorden<br />
bliver den fortættet til elementarpartikler.<br />
Derfor vokser jorden hele tiden! Beviserne<br />
herfor er mange. Vi ved at kontinenternes<br />
kystlinier passer sammen som<br />
brikker i et puslespil, og de fleste bevæger<br />
sig hele tiden fra hinanden. Satelitterne<br />
måler det kontinuerligt. I Paris findes<br />
»platin-meteren«, som er grundmålestokken<br />
i vores metersystem. Den opbevares<br />
i vakuum, men den tager på i<br />
vægt?! Tilvæksten på jorden formodes at<br />
ske i de øverste 20 km af jordoverfladen.<br />
Jorden vokser og bliver varmere. For<br />
250 millioner år siden var jordens diameter<br />
det halve og rumfanget 1/8. Dinosaurerne<br />
vejede mindre. Igennem 200 år<br />
har man i USA og Canada målt temperaturen<br />
i jorden i 300 meters dybde regelmæssigt,<br />
og i den periode er den steget<br />
med en halv grad celsius i gennemsnit.<br />
Vi ved, at gletschere smelter ned, og klimaet<br />
bliver varmere. Man siger, at det<br />
skyldes »drivhuseffekten« fra kuldioxid,<br />
men beregninger viser, at den i løbet af et<br />
år kun kan forårsage en temperaturstigning<br />
på 1/8000 grad eller næsten lig nul.<br />
En tysk klimatolog siger, at »drivhuseffekten«<br />
er noget sludder. Atomenergisympatisører<br />
er naturligvis med til at<br />
fremme teorien om »drivhuseffekten«.<br />
Beregninger viser, at æter-indstrømningen,<br />
der også giver gravitationen, er en<br />
mere sandsynlig årsag. Solen gennemfører<br />
en galaktisk rotation på 200 millioner<br />
år, og herunder passeres æter af forskellig<br />
tæthed, hvorved istider opstår.<br />
Jorden vokser også af støv, der falder<br />
ned fra universet, men det er slet ikke tilstrækkeligt<br />
til at forklare tilvæksten. Jor-<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
dens diameter forøges i gennemsnit med<br />
2,8 cm pr. år. Nogle steder op til 12 cm pr.<br />
år som f.eks. i Australien. Kontinenter<br />
forskydes fra hinanden. Og selvom plader<br />
nogle steder skyder sig ind under<br />
hinanden ved de store bjerge, er det<br />
imidlertid ikke nok til at forklare de store<br />
afdrifter. Spredningerne ved den midtatlantiske<br />
ryg er ret konstant, og det forklares<br />
bedst ved, at jorden vokser. Forklaringer<br />
med tektoniske forskydninger<br />
er ikke gode nok.<br />
Fordi jorden vokser uens, flytter<br />
nord- og sydpolen sig. I de sidste par<br />
hundrede år har de flyttet sig med flere<br />
hundrede km.<br />
Ikke kun jorden vokser og bliver varmere.<br />
Det gælder alle planeter. Jupiter<br />
nærmer sig en størrelse, som gør den til<br />
en sol, der begynder at stråle. Og når det<br />
sker, vokser den ikke mere. Der opstår en<br />
ligevægt, idet det tilførte stof udsendes<br />
som stråling.<br />
Rummet forvandles konstant til materie<br />
og det er irreversibelt. Alt ændres<br />
hele tiden: Gravitations-konstanten,<br />
energierne i partikler og lignende.<br />
Energi fra æteren<br />
Elektriske felter er hvirvelfelter, hvor<br />
halvdelen er snoet til venstre og halvdelen<br />
til højre. Lys er også hvirvler. Tyskeren<br />
Felix Würth viste, hvordan man<br />
teknisk kan fremstille æterhvirvler: En<br />
roterende skive vil slæbe æteren med.<br />
Når skiven accelereres op og bremses<br />
ned igen, er der energioverskud. Et magnetfelt<br />
er også et roterende felt, og en roterende<br />
fast cylindermagnet giver<br />
ætereffekter. En russer, Baunow, har<br />
eksperimenteret med dette i vakuum.<br />
Elektriske hvirvler kan også fremstille<br />
hvirvler i æteren. Vi ser det i Testatika-<br />
29
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
generatoren. Monstein har beregnet, at<br />
der kan tappes mange ampere strøm ud<br />
af et sådant system. En flydende strøm<br />
danner en æterfelthvirvel viser Tjernetski.<br />
I Canada har Corea og hans kone<br />
konstrueret nogle plasma-glasrør med<br />
elektroder, der giver mere energi ud, end<br />
de bruger (= over-unity). Der er altså<br />
mange systemer, som arbejder med<br />
hvirvler. Det er lykkedes for dr. Oesterle<br />
ved to lejligheder at opnå over-unity med<br />
en Testatika-generator, og det skete lige<br />
før solopgang.<br />
En tysk marinekaptajn, Hans Coler,<br />
der levede under anden verdenskrig,<br />
fremstillede også et apparat, der giver<br />
netto-strøm fra sig (se side 12 – red.<br />
anm.). I dag forsøger mange studenter i<br />
Berlin at gentage Colers opstilling. Coler<br />
formodede, at rummet svingede med<br />
180 kHz. Han tog en stålmagnetstang på<br />
ca. 100 mm, og da lydhastigheden i dette<br />
stål er 500 m/s, giver det en 60 Hz resonans.<br />
Magneten opdelte han i 3 dele, og<br />
ved hvert trediedelspunkt påloddede<br />
han en elektrisk ledning. Den 3. overtone<br />
skal ramme rummets egen-frekvens.<br />
Han forestillede sig nu, at der i et flydende<br />
medium som æteren opstår trykbølger.<br />
Colers princip kan måske bedst forstås,<br />
hvis man forestiller sig et lukket rum<br />
med 2 klapventiler. Den ene åbner udad,<br />
og den anden åbner indad. Ved en pulsering<br />
i trykket udefra, vil der opstå en<br />
strømning. Når trykket stiger, strømmer<br />
æteren ind i det lukkede rum igennem<br />
ventilen, der åbner indad, mens den anden<br />
ventil lukker. Og omvendt når det<br />
ydre tryk falder.<br />
Æteren bevæger sig sammen med alle<br />
planeter i deres baner, så hele solsystemet<br />
er én stor æter-hvirvel. Rotation af<br />
30<br />
jorden, solen og planeterne skaber bølger<br />
i æteren i universet. Ved refleksion<br />
opstår stående bølger. Orgon-akkumulatoren,<br />
som Wilhelm Reich lavede, består<br />
af skiftende lag af materialer, og disse<br />
lag er gode til at modtage de stående<br />
bølger. Akkumulatoren filtrerer løbende<br />
bølger fra. Det er i øvrigt sundt at opholde<br />
sig i en sådan akkumulator. Også i<br />
pyramidernes centre samles disse stående<br />
bølger.<br />
Statistisk kemi<br />
Dr. Oesterle har også arbejdet med »Statistisk<br />
kemi« og gjort en interessant opdagelse.<br />
Det drejer sig om kemi i såvel<br />
mineraler som planter og dyr.<br />
Der er ca. 5 millioner uorganiske kemiske<br />
forbindelser, men af organiske forbindelser<br />
er der milliarder. På atomniveau<br />
drejer kemi sig om bindingskræfter<br />
eller egenskaber ved valens-elektronerne<br />
i den yderste elektronskal. For de forskellige<br />
grundstoffer er ioniseringsenergien<br />
meget forskellig, men middelværdien<br />
er beregnet til 8,26 eV. Det svarer til<br />
Bolzmankonstanten eller 310 K=37 C.<br />
Og dette svarer præcis til den menneskelige<br />
krops temperatur. Det vil sige, at<br />
menneskets krop står i midten af funktionsskalaen,<br />
hvor de fleste kemiske forbindelser<br />
kan bestå.<br />
Når naturen kan tilpasse sig sådan,<br />
må folk fra andre planeter sikkert også<br />
have samme gennemsnitlige kropstemperatur.<br />
Det er den mest stabile temperatur,<br />
hvor det største udvalg af kemiske<br />
forbindelser findes. Det åbner spændende<br />
muligheder for sameksistens.<br />
Arne Christensen
Tønder Museum<br />
Den 10. november inviterede det meget<br />
gæstfri Tønder Museum til et usædvanligt<br />
møde med to – for nu at bruge værtindens<br />
ord – meget spændende personligheder<br />
– nemlig Arne Gabs og Otto<br />
Oesterle. Sidst – men ikke mindst – bør<br />
Albert Hauser dog også nævnes i denne<br />
forbindelse. Som en kender af begge forskeres<br />
synsvinkler har Hauser været opmærksom<br />
på at denne konfrontation ville<br />
kunne bringe interessante ting for dagen.<br />
Det var dog ikke blot selve ideen, men<br />
også den praktiske realisering af denne<br />
som vi kan takke Hauser for – bl.a. fordi<br />
han ville træde ind i den vanskelige rolle<br />
som simultantolk. Det vigtige mellemled<br />
der, på den ene side, kunne levere tilhørerne<br />
en sober og klar oversættelse af<br />
den tysktalende Oesterles bemærkninger,<br />
men også – på den anden side – orientere<br />
denne om Arne Gabs’ forskellige<br />
indlæg. På denne måde formåede Hauser<br />
at holde sammen på trådene (et ikke<br />
helt let job i den foreliggende situation)<br />
og skabte derved den nødvendige forudsætning<br />
for aftenens meget vellykkede<br />
forløb.<br />
To temperamenter<br />
Museumsinspektøren havde i sin korte<br />
introduktion udtrykt ønsket om at aftenen<br />
måtte udvikle sig som en dialog –<br />
ikke blot mellem de to forskere indbyrdes,<br />
men også på en måde der, straks fra<br />
starten, kunne inddrage tilhørerne i forhold<br />
til deres spørgelyst.<br />
Dette måtte vel siges at være en meget<br />
ideel betragtning og efterhånden som aftenen<br />
skred frem blev det da også mere<br />
og mere klart, at det vi her kom til at ople-<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
ve snarere måtte betegnes som en konfrontation<br />
end som nogen egentlig dialog.<br />
Til trods for at der eksisterede en<br />
grundlæggende enighed m.h.t. opfattelsen<br />
af gravitation som »en trykkraft, der<br />
bl.a. forøgede jordens vægt- og volumen<br />
samt forårsagede stigning i temperaturen«,<br />
så var der dog ingen tvivl om at<br />
man – så snart der blev foretaget en lille<br />
udflugt udenfor dette snævre teoretiske<br />
felt – kunne opleve en virkelig udtalt<br />
konfrontation mellem et materialistisk<br />
livs- og verdenssyn og et ikke-materialistisk<br />
livs- og verdenssyn. At der så tillige<br />
var tale om mødet mellem to – rent<br />
menneskeligt set – meget forskellige<br />
temperamenter kunne kun bidrage til at<br />
trække konturerne ekstra skarpt op.<br />
Men dette kunne, for mig at se, kun betragtes<br />
som et ekstra plus der bevirkede<br />
at aftenen også blev stående i erindringen<br />
som en meget festlig oplevelse.<br />
Ved ringside<br />
Konfrontationen, der til tider fik karakter<br />
af en ren kamp, frister mig her til at<br />
forsøge på at overføre noget af aftenens<br />
stemning til disse linier: I det ene hjørne<br />
Arne Gabs – denne kosmologiens Jens<br />
Jørgen Thorsen – som på et tidspunkt<br />
ikke kunne dy sig for at sige: »Er det ikke<br />
dejligt at lave røre i andedammen!« I det<br />
andet hjørne den lidt korpulente Otto<br />
Oesterle, der til tider så ud som ville han<br />
falde i søvn. Og så i midten, den skarpe<br />
(men venlige) dommer Hauser.<br />
Gong! – første runde:<br />
Dr. Oesterle får lov at lægge sin første,<br />
men også – som det skulle vise sig – næstsidste<br />
planche på overheaden! Vi ser her<br />
forsiden til Oesterles bog Goldene Mitte:<br />
Unser einziger Ausweg. Og nogle af tilhørerne,<br />
der havde læst Gabs’ bog, erin-<br />
31
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
drede måske fra denne et kapitel med<br />
overskriften: Skab balance – eller dø. Men<br />
»den gyldne middelvej« og dette at »skabe<br />
balance« henviser ikke her – som man<br />
umiddelbart kunne tro – til det samme.<br />
Billedet viste hvorledes hele videnskabens<br />
bygning var ved at styrte i grus fordi<br />
man ikke havde formået at finde en<br />
balance mellem de to grundprincipper –<br />
det såkaldte »absolutte« og det såkaldte<br />
»relative«. Disse ideer, som skulle udgøre<br />
det bærende fundament under videnskabens<br />
bygning, er ikke, som vi meget<br />
vel ved, blevet harmoniseret tilfredsstillende.<br />
Hos Gabs var ideen om en »afbalancering«<br />
– som vi skal se – blevet udmøntet<br />
på en ganske anden måde.<br />
Oesterles næste billede var egentlig<br />
også udtryk for en art afbalancering – i<br />
dette tilfælde mellem videnskabens<br />
mange forgreninger. Et slags udviklingstræ<br />
skulle illustrere at vi ikke kunne nå<br />
frem til nogen virkelig forståelse uden at<br />
se mange forskellige videnskabsdiscipliner<br />
(bl.a. også biologi) i organisk sammenhæng.<br />
Dette blev nu mødt med en velrettet<br />
knockout fra modstanderen: »Vi kan jo<br />
ikke tale om det hele«, svirrede det gennem<br />
luften. »Vi taler om at tyngdepartikler<br />
trænger ind i jorden og gør den tungere<br />
og varmere. Er han enig i det – ja eller<br />
nej?«<br />
Æteren og det tomme rum<br />
Dommeren går i tælling. Heldigvis for<br />
Oesterle var han enig i dette og når også<br />
lige at få et godt stød ført ind: »Ifølge min<br />
opfattelse er det en art hvirvler som visse<br />
steder fortætter sig til sådanne partikler.«<br />
Og – henvendt til dommeren – »prøv at<br />
spørge hvad han mener der er imellem<br />
partiklerne« (for at komme udenom det<br />
32<br />
»mystiske tomme rum«, som man tidligere<br />
har forestillet sig udfyldt af et uhyre<br />
fintstofligt fluidum benævnt »æteren«<br />
eller »det mørke stof« – har Oesterle her<br />
forsøgt sig med begrebet: »væskeagtig<br />
substans«).<br />
Mesterbokseren ryster lidt på hovedet<br />
(tilsyneladende er der ikke plads til andet<br />
end »partikler« derinde). Det tomme<br />
rum – tja? I Gabs’ bog står der et sted: »Ingenting<br />
eksisterer ikke« – men et andet<br />
sted står der: »I det tomme rum er der ingenting?!«<br />
Men hvordan kan der være tyngdepartikler<br />
overalt og rummet alligevel se<br />
tomt ud? Gabs forsøger at parere med<br />
denne finte: »Tyngdepartikler er ufatteligt<br />
små og har ufatteligt høj fart på. Så<br />
den enkelte partikel kan være i både solen,<br />
månen og jorden indenfor brøkdelen<br />
af et sekund. Vi kalder det samtidighed!«<br />
Hov! – stop engang! Med denne<br />
bemærkning indføres der igen, for mig at<br />
se, et af disse såkaldte »absolutter« eller<br />
videnskabelige dogmer som vi ellers –<br />
under selve opvarmningen til kampen –<br />
var så godt igang med at få afskaffet, idet<br />
begge parter startede med at give hinanden<br />
hånden på at der hverken kunne<br />
være tale om noget absolut 0-punkt eller<br />
nogen absolut lyshastighed. Men så er<br />
der også noget galt her. Taler vi om »samtidighed«<br />
så må det være et absolut enten/eller<br />
– selv om der kun er nogle få<br />
brøkdele af et sekund til forskel der ikke<br />
har nogen praktisk betydning, så har<br />
dette dog betydning for vores tænkning<br />
og teoridannelse.<br />
Gong! – første runde slut.<br />
Forståeligt nok er Gabs stolt over at<br />
han, med sin sunde fornuft, har været i<br />
stand til at udspekulere nogle teorier der<br />
i flere tilfælde synes at blive bekræftet af
videnskabelige undersøgelser. At galakserne<br />
i virkeligheden bør illustreres med<br />
en blå farve i midten som udtryk for øget<br />
hastighed i dette felt – eller dette at temperaturen<br />
på Jupiter i virkeligheden er<br />
langt højere end sædvanligt antaget.<br />
Men nu mumler Oesterle fra sit hjørne:<br />
»Jeg synes ikke vi skal tale så meget om<br />
Jupiter, men hellere koncentrere os om<br />
jorden!« Og vi er ved at være klar igen.<br />
Refleksioner<br />
Gong! – anden runde. Kampen går videre,<br />
men jeg er selv, lidt uopmærksom,<br />
faldet i staver over forestillingen om disse<br />
»partikler« (med masse) der skulle bevæge<br />
sig gennem rummet som en art diskontinuerte<br />
billar<strong>dk</strong>ugler. Hvordan<br />
skulle man overhovedet kunne forbinde<br />
det med nogen sund fornuft? Først når<br />
de møder jordatmosfæren (og »får noget<br />
at bølge i«) gir det mening at tale om at de<br />
sætter farten ned og omsætter deres bevægelsesenergi<br />
til varmeenergi. De fleste<br />
farer imidlertid gennem jorden, men nogen<br />
blir alligevel – ifølge Gabs – hængende.<br />
Hvorfor gør de det?<br />
Heisenberg fortæller et sted om et<br />
foredrag hvor Bohr anvendte en atommodel<br />
bestående af små kugler, og i samtalen<br />
bagefter siger Bohr: De forstår det<br />
ikke. De tror at atomerne er små hårde<br />
kugler! Men vil man så nogensinde komme<br />
til at forstå det siger Heisenberg. Ja,<br />
men så må man udvide selve begrebet<br />
»forståelse« svarer Bohr.<br />
Jeg tror noget lignende gør sig gældende<br />
her. Gabs ved godt at atomerne er<br />
»mest mellemrum« – eller »helt mellemrum«<br />
som nogen siger. Men hvorfor<br />
skulle dette så ikke også gælde de såkaldte<br />
tyngdepartikler? Og så droppe hele<br />
ideen om »partikler« som f.eks. Fritjof<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Capra har gjort det for mere end 20 år siden.<br />
Der er kun tale om forskellige energiformer<br />
der er i interaktion med hinanden.<br />
Gabs siger i sin bog: »Det primære i<br />
det hele er partiklerne og afstanden<br />
imellem dem. Man må vel sige: OK –<br />
ihvertfald m.h.t. sidste del af sætningen<br />
hvor vi nærmer os lidt til Newton der om<br />
gravitationen sagde: »Der er tale om<br />
intervalkræfter – af åndelig art.«<br />
Den sidste tilføjelse er afgørende<br />
(også for andre gravitationsforskere der<br />
søger at forstå det problematiske »mellemrum«<br />
som værende af mental art),<br />
men næppe for Gabs! Men kan den rene<br />
partikel-teori da ikke føre til andet end<br />
konstatering af varme og vægtforøgelse<br />
– der indenfor et overskueligt tidsrum<br />
fører til at vi alle blir stegt – så er det jo ret<br />
perspektivløst – men egentlig også en<br />
usandsynlig teori fordi vi her aldeles<br />
mangler forklaringen på alle de livs- og<br />
bevidsthedsprocesser som vi trods alt<br />
ved forekommer.<br />
Nuvel, Gabs ser dog et »livsvigtigt<br />
perspektiv« i dette hurtigst muligt at få<br />
boret nogle huller i jorden så vi kan få<br />
»luftet ud« og måske ved samme lejlighed<br />
redde os en god portion gratis opvarmning.<br />
Dette er Gabs’ bud på at få balance<br />
i tingene! Fra et hjørne af min bevidsthed<br />
hvisker Schauberger: »Man<br />
skal ikke korrigere naturen« – og mere<br />
realistisk: Gad vide om et sådant projekt<br />
ikke ville forudsætte en gevaldig holdningsændring<br />
– og så er vi tilbage ved bevidsthedens<br />
betydning i hele denne sag.<br />
Til trods for at vi allerede har adskillige<br />
dommedagstrusler hængende over<br />
vore syndige hoveder, så fortsætter<br />
interessegrupperne – overalt på jor<strong>dk</strong>loden<br />
– deres ubønhørlige kamp med hinanden.<br />
Så man vil næppe – selv med<br />
33
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Gabs meget overbevisende argumenter<br />
– kunne skræmme folk til at gå i gang<br />
med at omdanne jorden til en schweizerost.<br />
Nej, vi skal ikke lave om på omgivelserne,<br />
men på os selv. Men dette vil<br />
man næppe kunne gøre med baggrund i<br />
en et-livs opfattelse hvor man vil blive<br />
ved med at stræbe efter »et bedre liv« (så<br />
længe det varer) i stedet for »et rigtigere<br />
liv«.<br />
Teori og virkelighed<br />
Hov, man var vist gået glip af det meste i<br />
en helt ny runde. Jeg kunne lige nå at opfatte<br />
at den tilbageholdne Oesterle fik et<br />
– taktisk set – meget godt slag placeret:<br />
»Vi må lære at skelne mellem det der er<br />
virkeligheden og det der er vore teorier<br />
om virkeligheden«, kom det fra ham.<br />
Egentlig ganske udramatisk – men den<br />
sad! Det drejer sig om vore modellers anvendelighed.<br />
Taler vi om »partikler« eller<br />
»hvirvler«. Om »væskeagtig substans«<br />
eller »mørkt stof« så er det ganske vist<br />
kun ord, men disse ord medfører dog<br />
forskellige ideer som f.eks. om det kontinuerte<br />
i forhold til det diskontinuerte<br />
der igen afføder teorier om det analoge<br />
og det digitale.<br />
Gong! – tredie runde:<br />
Der var nu vakt en del spørgelyst til<br />
live i salen. En spinkel dame bag mig ville<br />
gerne vide om dette tyngdepartikelbombardement<br />
nu blot gik gennem<br />
mennesker uden nogen påviselig virkning.<br />
Gabs var straks parat med en morsom<br />
bemærkning: »Jeg har jo så tit sagt til<br />
dig: hvis du ikke spiser noget mere så bliver<br />
du til ingenting til sidst. Nej, de fleste<br />
partikler går helt sikkert igennem dig –<br />
men det skulle da ikke undre mig om en<br />
enkelt syntes så godt om dig at den blev<br />
hængende derinde!<br />
34<br />
Talteori<br />
En herre på forreste række begyndte nu<br />
at udvikle en interessant teori om talrækkens<br />
mærkelige nul som han mente ikke<br />
var kendt og anvendt, hvis man gik langt<br />
tilbage i tiden. Måske var det et uheldigt<br />
eller ligefrem forkert symbol der kunne<br />
sidestilles med den forkerte ide om det<br />
tomme rum mente han. Gabs svarede<br />
prompte: »Alle tal er forkerte!« (hvilket<br />
naturligvis er korrekt når vi tænker på<br />
den mest almindelige anvendelse af tallene<br />
– nemlig til statistikker).<br />
I Gabs’ bog kan man få et lidt mere udførligt<br />
svar. Her står: »Matematik er et<br />
sprog lig med Latin. For min skyld kan<br />
man tale det sprog man vil når bare man<br />
ikke laver om på logikken.« Oesterle<br />
mente også at der her – specielt m.h.t.<br />
nullet – kunne forekomme en uheldig<br />
association til begrebet »død« og »intethed«.<br />
Gabs forstår tilsyneladende ikke at<br />
tallene i sig selv er sande. At man herfra<br />
har udviklet et sprog der hæver sig langt<br />
over Latin eller andre bogstav-sprogformer.<br />
Oesterle forstår (måske) ikke at nullet<br />
også kan være det eneste rigtige symbol<br />
for balancen mellem positive og negative<br />
energier. Når Gabs taler om at<br />
tyngdepunktet er lig med balancepunktet<br />
så nærmer han sig selv denne ide.<br />
Den menneskelige vinkel<br />
Flere i salen blev nu interesseret i de nye<br />
teoriers evt. indflydelse på mennesket.<br />
Oesterle bemærkede at disse tanker også<br />
viste sig inspirerende for vort syn på de<br />
store gådefulde sygdomme som kræft og<br />
AIDS. Væske-substans-ideen og hvirvel-teorien<br />
indgik også som forklaringsmodeller<br />
ved f.eks. akupunktur og behandlingen<br />
af Wilhelm Reich-teorier.
På dette stikord rakte min sidemand<br />
fingeren op og spurgte om disse ting<br />
havde noget at gøre med livskræfternes<br />
møde med dødskræfterne. Der var ikke<br />
nogen umiddelbar kommentar til dette,<br />
men spørgsmålet blev grebet af Anders<br />
Heerfordt der ønskede at holde fast i tanken<br />
og tilføjede et par bemærkninger<br />
hvor begrebet »sjælen« og endog reinkarnation<br />
forekom. Dette bragte straks<br />
damptromlen Gabs i position: »Hvis sjælen<br />
overhovedet er noget – så er den noget<br />
materielt«, lød det. »Og med hensyn<br />
til det sidste vil jeg ekspedere det videre<br />
til herren et par rækker tilbage!« (Jeg går<br />
ud fra at der her måtte forputte sig en teolog).<br />
Oesterle måtte til denne bemærkning<br />
bekende at hans undersøgelsers naturlige<br />
konsekvenser havde medført at han<br />
ikke så sig i stand til at benægte reinkarnationen.<br />
Det materialistiske livssyns konfrontation<br />
med det ikke-materialistiske livssyn<br />
var hermed markeret helt klart. Det<br />
kunne her være utroligt fristende at gå<br />
videre med udviklingen af disse tanker,<br />
men pladsen tillader det desværre ikke.<br />
Gabs konkluderede, »at det dog var<br />
glædeligt at begge parter – på et lille<br />
punkt – ikke var ganske uenige«.<br />
Oesterle sagde: »Næste gang jeg kommer<br />
til Danmark vil jeg kunne tale sproget!«<br />
Hauser smed hån<strong>dk</strong>lædet i ringen og<br />
trængte vist til at se dyner.<br />
Vi andre – mindre geniale – havde virkelig<br />
fået noget spændende at tænke<br />
over, og helt bestemt en festlig oplevelse<br />
rigere. God aften!<br />
Ernst Rasmussen<br />
Brev fra GABS<br />
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Jeg havde fornøjelsen af at hilse<br />
på Doktor OTTO Oesterle her i<br />
Tønder. Hermed vil jeg be<strong>nyt</strong>te<br />
lejligheden til selv at fortælle hvad<br />
jeg mener.<br />
Vi har nu haft et Århundrede<br />
som har stået i bølgernes tegn, ja<br />
så meget at der nok ikke er meget<br />
at hente af denne vej.<br />
Derfor lad os nu bruge lidt tid<br />
på at se på årsagen til bølgerne,<br />
nemlig Partiklerne.<br />
Der har været megen tale om<br />
HAU og hendes langsomme lys,<br />
som ikke kan ses – derfor mener<br />
jeg at det må være spændende at<br />
jeg kan vise at lyspartikler også<br />
kan sætte farten op og at hver<br />
synlig hastighed ses af den farve<br />
vi ser – hver hastighed – sin Farve.<br />
EINSTEINS lyshastighed på<br />
300.000 sek. det er dem vi ikke ser<br />
på den sorte nattehimmel.<br />
Her efter <strong>nyt</strong>år kommer der 3<br />
korte indslag i TV Syd. I Familie-Journalen<br />
kommer min nye<br />
lydlov lige først i det nye år.<br />
<br />
Venlig Hilsen<br />
Arne GABS<br />
74 72 44 24<br />
Gabs meddeler i øvrigt, at han har<br />
vulkanen Ætna på Sicilien på »observationsbænken«<br />
omkring den 1.<br />
februar 2000.<br />
-red<br />
35
diføt <strong>nyt</strong> 59.4<br />
Ild af vand<br />
TIRSDAG DEN 14. MARTS har vi valgt at<br />
sætte kold fusion på dagsordenen. Folkene<br />
bag det amerikanske tidsskrift Infinite<br />
Energy har produceret en dokumentarfilm<br />
om kold fusion med titlen Cold<br />
Fusion: Fire From Water. Filmen behandler<br />
alle sider af fænomenet, både i teori<br />
og praksis. Mange af forskningens hovedaktører<br />
kommer til orde i filmen, fortæller<br />
om deres arbejde og videregiver<br />
en opdateret viden om fænomenet og<br />
dets muligheder for at blive anerkendt<br />
som en af fremtidens seriøse bud på en<br />
ny energikilde.<br />
Aftenen vil forme sig som en studiekreds,<br />
hvor der med mellemrum vil blive<br />
mulighed for at diskutere de spørgsmål,<br />
filmen rejser. Anders Heerfordt, som<br />
selv har arbejdet med kold fusion og som<br />
har et indgående kendskab til fænomenet,<br />
vil være tilstede og kunne besvare<br />
spørgsmål.<br />
<br />
Det elektroniske stemmefænomen<br />
TIRSDAG DEN 11. APRIL har Peter Stein<br />
imødekommet vores ønske om at komme<br />
og fortælle mere om sin forskning i<br />
det usædvanlige stemmefænomen, som<br />
man har kunnet læse om i de to seneste<br />
numre af diføt <strong>nyt</strong>. Peter Stein får ved<br />
denne lejlighed bedre mulighed for at<br />
komme ind på mere detaljerede spørgsmål<br />
og ikke mindst demonstrere fænomenet<br />
ved afspilning af et udvalg af sine<br />
bedste optagelser.<br />
36<br />
Forenings<strong>nyt</strong><br />
KOMMENDE MØDER<br />
Mødekalender<br />
Tirsdag 14. marts 00 kl 19.30:<br />
Møde i København<br />
Videoaften:<br />
Ild af vand<br />
Tirsdag 11. april 00 kl. 19.30:<br />
Møde i København<br />
Peter Stein:<br />
Det elektroniske stemmefænomen<br />
Mødested:<br />
Østerbrohuset, Århusgade 103<br />
2100 København Ø.<br />
Vi starter kl. 19.30. Entré for medlemmer<br />
og gæster 30 kr. I pausen kan der købes<br />
the, kaffe eller andre forfriskninger.<br />
diføt intern<br />
Dette nummer vedlægges medlemstillægget<br />
diføt intern 27 med omtale af titlerne<br />
i tidsskriftlæsekredsens tilbud samt<br />
en tilmeldingsblanket for 2000.<br />
Husk at nuværende medlemmer af læsekredsen<br />
skal forny deres tilmelding én gang<br />
om året.<br />
diføt intern udsendes kun til medlemmer<br />
af DIFØT.<br />
Register<br />
Albert Hauser har udarbejdet en oversigt<br />
over indholdet af samtlige numre af<br />
diføt <strong>nyt</strong> 1983-99. Indholdsfortegnelsen<br />
er vedlagt dette nummer. -red<br />
Foreningens medlemmer<br />
og alle bladets læsere ønskes<br />
en rigtig glædelig jul<br />
og et løfterigt <strong>nyt</strong>år!