Syndikalisme i Danmark
Syndikalisme i Danmark
Syndikalisme i Danmark
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Syndikalisme</strong><br />
i <strong>Danmark</strong> ?
Indhold<br />
Side 3:<br />
Introduktion<br />
Side 4:<br />
Arbejderklassen og syndikalismen<br />
Side 5:<br />
Hvorfor er arbejderklassen så vigtig?<br />
Side 6:<br />
Hvem er arbejderklassen og hvem er de andre?<br />
Side 8:<br />
Hvorfor separatisme?<br />
Side 10:<br />
Arbejderklassens politik<br />
Side 12:<br />
Demokrati og syndikalismen<br />
Side 17:<br />
Faglige klubber<br />
Side 23:<br />
Direkte aktion<br />
Side 27:<br />
Globaliseringen<br />
Side 30:<br />
Afslutning - Et forsvar for fagbevægelsen<br />
Side bagsiden:<br />
Liste over gode bøger og hjemmesider<br />
Skrevet i 2007 af Jakob Mathiassen. Jord og beton arbejder.<br />
Alle rettigheder tilhører arbejderklassen.<br />
Hvis denne pjece koster mere end 20 kr. så stjæl den.<br />
Forside foto af en lærlinge aktion d. 3.Oktober 2006.<br />
Fotograf: Søren Andersen
Introduktion<br />
Der har ikke været en syndikalistisk bevægelse<br />
i <strong>Danmark</strong> siden omkring 1920.<br />
Der har været flere forsøg på at genrejse<br />
bevægelsen, men alle er mislykkedes.<br />
Forfatteren til denne tekst har været<br />
med i de to seneste forsøg.<br />
Ind imellem at jeg har gået og syslet<br />
med at bilde andre ind at syndikalismen<br />
indeholder mange svar på venstrefløjens<br />
problemer, har jeg arbejdet fagligt i min<br />
fagforening og på min arbejdsplads. Jeg<br />
har forsøgt at bruge de syndikalistiske<br />
ideer i mit arbejde, og har derved fået<br />
nogle erfaringer med praktisk anvendt<br />
syndikalisme. Dette er erfaringer som jeg<br />
gerne vil videregive med denne tekst.<br />
Dette er altså syndikalisme set ud fra mit<br />
perspektiv som jord- og betonarbejder i<br />
København tilsat rigeligt af tyveri fra andres<br />
arbejde, der har været til inspiration<br />
for mig.<br />
Teksten er henvendt til de socialister,<br />
anarkister og kommunister, der ønsker at<br />
vide mere om hvad man kan bruge syndikalismen<br />
til i den moderne arbejderbevægelse.<br />
Den er hverken ment som en<br />
propagandatekst eller som et manifest,<br />
men derimod som en debatskabende<br />
tekst til intern brug i arbejderbevægelsen<br />
og på venstrefløjen.<br />
03
Arbejderklassen<br />
og<br />
<strong>Syndikalisme</strong>n<br />
Syndikalisterne er en del af den venstreorienterede<br />
familie af socialister,<br />
socialdemokrater, kommunister,<br />
anarkister, autonome og andet godt.<br />
<strong>Syndikalisme</strong>ns særkende fra alle disse<br />
grene på familietræet er at syndikalisten<br />
organiserer sig i fagforeninger frem for<br />
i partier eller andre former for organisationer.<br />
Derved organiserer syndikalisterne<br />
sig kun i arbejderklassen og altså<br />
ikke sammen med andre klasser i samfundet.<br />
Men hvorfor det?<br />
Man kan på en måde sige, at syndikalismen<br />
giver arbejderne en separatistisk<br />
platform, hvorfra de kan hævde sig selv<br />
over for andre klasser i samfundet og på<br />
venstrefløjen.<br />
Jeg vil påstå at alle tre såkaldte arbejderpartier<br />
i folketinget A, F og Ø, ikke<br />
er kontrolleret af arbejderklassen. Den<br />
samme påstand<br />
vil jeg også vove<br />
at udbrede til også<br />
at gælde så godt<br />
som alle andre<br />
organisationer og<br />
partier på venstrefløjen.<br />
Disse partier er i<br />
stedet kontrolleret<br />
af en form for middelklasse<br />
som jeg<br />
vil kalde for den<br />
administrative klasse.<br />
Jeg vil i de næste kapitler forsøge at<br />
argumentere for at arbejderklassen er<br />
04<br />
»Jeg vil påstå at<br />
alle tre såkaldte<br />
arbejderpartier<br />
i folketinget A, F<br />
og Ø, ikke er kontrolleret<br />
af<br />
arbejderklassen«<br />
blevet sat uden for indflydelse, selv i de<br />
såkaldte arbejderpartier. Denne manglende<br />
tilstedeværelse af arbejderklassens<br />
synspunkter i det politiske og<br />
kulturelle liv er så total og omfattende,<br />
at det til tider kan virke som om at de 2<br />
millioner lønmodtagere, der ikke er akademikere,<br />
end ikke eksisterer.<br />
Når det en sjælden gang imellem lykkes<br />
os at slås os ind i mediernes bevågenhed,<br />
er det tydeligt at pressen og politikkerne<br />
ikke rigtigt ved hvad de skal gøre<br />
ved det.<br />
Nogle gange kan det virke som om at<br />
selve det, at vi ikke taler om spin og politiske<br />
strategier, men virkelige problemer<br />
som arbejdsskader, nedslidning og<br />
manglende penge til husholdningen,<br />
er lidt suspekt. Man kan næsten høre<br />
magthaverne, journalisterne, kommentatorerne<br />
og de-<br />
battørerne sidde<br />
lammede i deres<br />
m i n i m a l i s t i s k e<br />
kontorer og mumle:<br />
”Hvad fanden<br />
er de egentligt<br />
ude på?” Heldigvis<br />
går det hurtigt<br />
over og de kan<br />
komme tilbage<br />
til at tale om spin<br />
og valgstrategier<br />
igen. Det virker på mig som om, at de<br />
øverste klasser åbent sidder på TV og taler<br />
om hvem der er bedst til at lyve over<br />
for os dumme arbejdere.
Hvorfor er<br />
arbejderklassen<br />
så vigtig?<br />
Udover at jeg er arbejder og derfor er<br />
forudindtaget på den konto, er der vel<br />
et par objektive sandheder man kan<br />
sige om den sag. Jeg vil jeg selvfølgelig<br />
starte med at sige at arbejderklassen set<br />
som et hele, er vigtig fordi den udgør befolkningsflertallet<br />
her i landet, og at der<br />
er et demokratisk problem ved at den<br />
konsekvent ikke bliver hørt, men det er<br />
langt fra alt der er at sige om den sag.<br />
Marx og Engels var jo som bekendt helt<br />
vilde med arbejderklassen, og lige siden<br />
har alle socialister og kommunister snakket<br />
fanden et øre af om arbejderklassen.<br />
Jeg er ikke Marx-olog eller Engels-ianer,<br />
men jeg vil vove den påstand at grunden<br />
til at disse to akademikere, og for<br />
Engels vedkommende arbejdskøber, var<br />
så interesserede i arbejderklassen, var at<br />
arbejderklassen dengang som i dag er<br />
den eneste klasse, der har styrken til at<br />
omstyrte den herskende klasse, kapitalisterne.<br />
Kapitalisterne er den herskende klasse<br />
fordi de besidder produktionsmidlerne.<br />
Folketinget kan ikke bare beslutte hvad<br />
som helst, for hvis folketingets beslutninger<br />
kollidere for meget med de store<br />
kapitalisters interesser så rejser de med<br />
deres penge, hvis de altså ikke køber<br />
politikkerne.<br />
Jeg må mindst 1000 gange have hørt argumentet<br />
fra nogle af mine kolleger, når<br />
jeg i en diskussion har foreslået et eller<br />
andet sindssygt, såsom at vi skal have<br />
mere ud af vores olie i undergrunden,<br />
eller at de multinationale skal betale<br />
skat.<br />
Ingen TV-intellektuel tør sige det som<br />
stort set alle mine kolleger på de københavnske<br />
byggepladser ved: Vi lever ikke<br />
i et demokrati hvor alle er lige, nogen er<br />
mere lige end andre.<br />
Arbejderklassen er den eneste klasse, der<br />
kan udfordre denne magt over produktionsmidlerne,<br />
fordi vi faktisk er halvdelen<br />
af produktionsmidlet. Arbejderklassen<br />
er baggrunden for kapitalisternes<br />
styrke, og hvis vi kollektivt trækker vores<br />
opbakning til deres projekt, så falder det<br />
sammen.<br />
Hvis Mærsk vil flytte sine skibe kan<br />
sømændene jo bare nægte at flytte<br />
dem.<br />
Så simpelt og så omfattende er det, som<br />
syndikalisterne foreslår arbejderklassen.<br />
Traditionelt foreslår syndikalisterne at<br />
man via en generalstrejke, hvor arbejderne<br />
besætter produktionsmidlerne<br />
for at undgå skruebrækkere, ender<br />
med at overtage produktionsmidlerne<br />
og fortsætter produktionen med arbejderne<br />
som ledelse. Virksomhederne slår<br />
sig så sammen i faglige og geografiske<br />
organisationer på baggrund af de gamle<br />
fagligeorganisationer, og herefter styres<br />
samfundet så af arbejdernes organisationer<br />
og ikke af hverken parlament eller<br />
kapitalisterne.<br />
Det hele bliver nok noget mere kompliceret<br />
i virkeligheden, tør man svagt antyde.<br />
Men det er altså grundideen.<br />
05
Hvem er<br />
arbejderklassen<br />
og hvem er<br />
de andre?<br />
Jeg har som sagt ikke læst Marx eller andre<br />
af de store socialistiske teoretikere<br />
særligt grundigt, så i stedet vil jeg bygge<br />
min klasseopdeling på den syndikalistiske<br />
fagforening Industiel Workers<br />
of the World (IWW) organiseringsprofil.<br />
IWW organiserer alle lønarbejdere, arbejdsløse<br />
og folk der, uddanner sig til<br />
lønarbejde. Men ikke lønarbejdere der<br />
kan fyre eller hyre eller som i deres arbejde<br />
bliver sat til at modarbejde arbejderklassens<br />
interesser. De organiserer<br />
heller ikke valgte ansatte i politiske partier<br />
eller i andre fagforbund.<br />
Det væsentlige ved denne definition<br />
er for mig at se magtesløsheden: den<br />
magtesløse lønarbejder der ikke kan<br />
fyre eller hyre og som heller ikke har<br />
hverken administrativ eller økonomisk<br />
magt. Det væsentligste kendetegn ved<br />
en lønarbejder er at man arbejder for<br />
andre, på andres præmisser og for andres<br />
berigelse. Det giver sig udtryk i alle<br />
dele af arbejdslivet.<br />
Da jeg arbejdede som betonarbejder<br />
på den landskabelige kanal i Ørestaden,<br />
blev hele sjakket en dag kaldt til møde<br />
06<br />
med formanden. Vi blev ikke budt på<br />
kage og vi fik heller ikke en stol at sidde<br />
på. I stedet blev vi bedt om at mønstre<br />
ude foran formandens skur efter pausen.<br />
Der stod vi så beskidte i tøjet, rastløse<br />
efter at komme i gang med arbejdet og<br />
lidt bange, fordi vi vidste at vi var tæt på<br />
at være færdige med kanalen, så der var<br />
fyringer i luften.<br />
Formanden stillede sig så op foran os og<br />
fortalte hvad vi skulle videre til, når vi var<br />
færdige med kanalen. Det havde egentlig<br />
ikke noget med os at gøre, altså lige<br />
bortset fra at det var os der skulle skabe<br />
det!<br />
Bygningen var bestilt af bygherre, den<br />
var tegnet af arkitekter og ingeniører,<br />
det var MT Højgaards administration der<br />
havde besluttet at byde på projektet, og<br />
hvis du spørger alle andre end lige os, så<br />
var det var MT Højgaard der skulle bygge<br />
det.<br />
Til sidst sagde formanden så de forløsende<br />
ord, der signalerede at mødet<br />
var forbi: “Ja sådan bliver det altså, har<br />
I nogle spørgsmål eller klager så sig til,<br />
altså medmindre det er mig I klager over,<br />
for så kan I bare rejse.”<br />
Der var ingen humor over den tørre konstatering<br />
til sidst!
Som oprører skulle jeg selvfølgelig<br />
brokke mig over et eller andet, men det<br />
er ikke historiens pointe. Pointen er at<br />
formanden ikke er aktionær eller direktør<br />
i firmaet, men for os kunne han lige<br />
så godt være Mr. Burns himself. Når han<br />
siger: “Sådan bliver<br />
det“, så bliver det<br />
sådan!<br />
Slaven behøver<br />
ikke at tage imod<br />
ordren fra sin ejer<br />
for at adlyde, han<br />
kan nøjes med at<br />
adlyde den person,<br />
der har pisken.<br />
Formanden er,<br />
i øvrigt ligesom<br />
direktøren, bare<br />
en almindelig<br />
lønslave som os,<br />
men han har den<br />
a d m i n i s t r a t i v e<br />
magt og deler der-<br />
for ikke vores følelse af magtesløshed.<br />
Det administrative lag er ifølge mig ikke<br />
en del af arbejderklassen.<br />
Administrationen af det kapitalistiske<br />
samfund bliver udført af en mængde<br />
»formanden<br />
ikke er aktionær<br />
eller direktør<br />
i firmaet,<br />
men for os<br />
kunne han lige<br />
så godt være<br />
Mr. Burns himself«<br />
mennesker. Der er selvfølgelig ledere og<br />
mellemledere, men der er også en masse<br />
andre jobfunktioner såsom advokater,<br />
arkitekter, ingeniører, embedsmænd og<br />
økonomer. Disse grupper er ikke altid<br />
direkte overordnede, men de deler alle<br />
l i v s b e t i n g e l s e r<br />
hvor de administrerer<br />
magt.<br />
Det vil sige at<br />
meget store dele<br />
af de akademikere,<br />
der bliver uddannet<br />
til at administrere<br />
vores<br />
liv i statsadministrationen<br />
eller i<br />
firmaer, ikke er en<br />
del af arbejderklassen<br />
i min definition.<br />
Ud over at de som<br />
regel har modtaget<br />
et ganske pænt<br />
lønhop, har de noget endnu vigtigere:<br />
Indflydelse over deres eget og andres<br />
arbejdsliv!<br />
07
Hvorfor<br />
separatisme?<br />
De administratorer af kapitalismen, som<br />
efter min definition ikke er en del af arbejderklassen,<br />
er netop de akademikere<br />
og funktionærer der udgør ledelsen i alle<br />
de politiske “arbejder”-partier. Den administrative<br />
klasse<br />
er uddannet til at<br />
lede os, og det er<br />
selvfølgelig automatisk<br />
det, den<br />
kommer til at gøre,<br />
når vi organiserer<br />
os sammen med<br />
den.<br />
Arbejderklassen<br />
bliver påvirket af<br />
magtesløsheden<br />
på en måde, der<br />
fratager os vores<br />
evner til at tænke<br />
selvstændigt og<br />
kreativt. Akkurat som når kvinder kollektivt<br />
bliver puttet i en kasse hvor de ikke<br />
må hævde sig fysisk over for mænd, og<br />
til sidst ikke selv tror at de kan, så bliver<br />
arbejderklassen kollektivt puttet i en<br />
kasse, hvor de ikke må hævde sig psykisk<br />
over for dem, der har den administrative<br />
magt, og ender med til sidst selv at tro<br />
på, at de ikke kan. Vi ender med velvilligt<br />
at overlade magten til de andre, for de<br />
ved nok bedst.<br />
Jeg har vel en million gange stået i den<br />
situation hvor jeg har foreslået en eller<br />
anden form for ændring í arbejdsgangen,<br />
der vil gøre arbejdet nemmere eller<br />
08<br />
»arbejderklassen<br />
bliver kollektivt<br />
puttet i en kasse,<br />
hvor de ikke må<br />
hævde sig psykisk<br />
over for dem, der<br />
har den administrative<br />
magt, og<br />
ender med til sidst<br />
selv at tro på, at de<br />
ikke kan«<br />
mere sikkert. Mine kolleger kan have<br />
været enige i at min ide var god, men har<br />
næsten altid opgivende sagt “nej det får<br />
vi aldrig lov til”. “Hvis du vil spørge om<br />
det, så gør det bare”. Konsekvensen af at<br />
spørge alene, er at<br />
man bliver råbt ad<br />
eller fyret, så det<br />
gør man ikke for<br />
tit.<br />
Jeg ved selvfølgelig<br />
ikke præcist<br />
hvad der foregår<br />
inde i hovedet på<br />
ledelsen, men min<br />
erfaring er at når<br />
ledelsen så godt<br />
som altid reagerer<br />
negativt på arbejdernes<br />
forslag til<br />
ændringer, så er<br />
det fordi det udfordrer<br />
ledelsens eneret på at definere<br />
sig som tænkende mennesker.<br />
I mit arbejdsliv, som sikkert er præget af<br />
at være ufaglært, har jeg igen og igen<br />
oplevet at ledelsen hellere vil smide<br />
tusinder af kroner ud til løn eller materialer,<br />
end at gå med til en af arbejderne<br />
foreslået rationalisering af arbejdet.<br />
Dobbelt arbejde og uhensigtsmæssigt<br />
planlagt arbejde er en raffineret måde at<br />
holde os dumme på.<br />
Til sidst beder man simpelthen hjernen<br />
om at holde op med at tænke. Det er<br />
ikke lykkedes for mig endnu, men jeg har<br />
bedt til at det ville ske.
Engang jeg var i Cuba, ville jeg besøge en<br />
betonbyggeplads og fotografere arbejderne<br />
der. Da jeg fandt en betonarbejdsplads<br />
stillede jeg mig op nede i porten<br />
og råbte nogle betonarbejdere an. Jeg<br />
forklarede så godt jeg kunne, at jeg ville<br />
tage billeder af dem til mine betonarbejderkolleger<br />
hjemme i <strong>Danmark</strong> og<br />
de var meget positive og der kom hurtigt<br />
en hel masse stormende for at blive<br />
fotograferet. Eftersom jeg var i Cuba,<br />
havde jeg den naive opfattelse at det<br />
måtte være fint nok at lave denne aftale<br />
med arbejderne<br />
på pladsen, men<br />
der tog jeg grueligt<br />
fejl. Kort<br />
efter at jeg var<br />
begyndt med at<br />
fotografere, kom<br />
der en kontornusser<br />
løbende<br />
ud af sit kontorskur.<br />
Han råbte<br />
og skreg på<br />
spansk en masse for mig uforståelige<br />
gloser, men meningen var nem nok at<br />
opfatte. Jeg måtte ikke tage billeder og<br />
betonarbejderne skulle komme i gang<br />
med arbejdet. Vi luntede så med bøjede<br />
hoveder hver vores vej; dem ind på pladsen<br />
og mig mod porten.<br />
Der er sikkert tusinde gode grunde til at<br />
en yankee som mig ikke må tage billeder<br />
på en byggeplads i Cuba, men det er<br />
ikke pointen. Pointen er, at dem der skaber<br />
bygningen med deres arbejdende<br />
hænders flid, tilsyneladende ikke regnes<br />
for kloge nok til selv tage beslutningen<br />
om hvorvidt de vil fotograferes eller ej.<br />
Sådan noget har man folk til! Selv i “kommunistiske”<br />
Cuba er det ikke meningen<br />
at arbejdere skal kunne tænke selv.<br />
Skal det lykkedes os at skabe et samfund<br />
hvor vi alle deltager på lige fod, så kræver<br />
det at vi, arbejderne, holder op med at<br />
lade andre tænke for os, og begynder<br />
at træne os op til selv at kunne tænke<br />
selvstændigt og kreativt. Det kan vi kun<br />
hvis vi har vores egne organisationer,<br />
hvor der kun er<br />
os selv til at tage<br />
beslutningerne.<br />
Vi kan ikke organisere<br />
os<br />
sammen med<br />
hverken den<br />
klasse, der ejer<br />
produktionsmidlerne<br />
i samfundet,<br />
eller den<br />
klasse, der er blevet<br />
sat til at administrere dem.<br />
»Selv i “kommunistiske”<br />
Cuba er det ikke<br />
meningen at<br />
arbejdere skal<br />
kunne tænke<br />
selv«<br />
Os der skaber samfundets værdier med<br />
vores hænder må rejse os og kræve<br />
vores del af kagen og af indflydelsen på<br />
kagens form og farver.<br />
(Det at kræve indflydelse og at organisere<br />
sig separatistisk omkring at opnå den, er<br />
i øvrigt for mig at se ikke det samme som<br />
at nægte at samarbejde eller endda at alliere<br />
sig med de andre fra sag til sag.)<br />
09
Arbejderklassens<br />
politik!<br />
Historisk har syndikalismen haft mange<br />
problemer med at forholde sig politisk<br />
til hele samfundet. Det er nemmere at<br />
organisere sig omkring selve lønkampen<br />
og det er nok også nemmere at få sine<br />
kolleger med på 10 kr. mere i timen end<br />
at få dem til at støtte for eksempel homoseksuelles<br />
rettigheder i Argentina.<br />
Nogle syndikalistiske organisationer har<br />
løst problemet ved kun at organisere sig<br />
i fagforening med dem de er politisk enige<br />
med. Denne form for syndikalisme er<br />
jeg ikke enig i. Men jeg anerkender at det<br />
kan virke umuligt at organisere sig sammen<br />
med f.eks. Nazister, bare fordi de er<br />
arbejdere. Det er i øvrigt også kun disse<br />
politiske syndikalist-fagforeninger der<br />
har formået at overleve frem til i dag.<br />
Det er selvfølgeligt ikke nemt at opnå<br />
enighed i en hel klasse omkring hvordan<br />
politikken skal skrues sammen i alle enkelthederne<br />
i hele samfundet. Men det<br />
handler for mig at se ikke om at opnå<br />
enighed, men om at opnå deltagelse i<br />
diskussionen.<br />
Så længe de øverste klasse sidder tungt<br />
på ikke bare den økonomiske magt men<br />
også den politiske og kulturelle dagsorden,<br />
så giver det ingen mening for os<br />
arbejdere at deltage i debatten. Man<br />
bliver bare deprimeret af at få udstillet<br />
sin magtesløshed.<br />
Det eneste tidspunkt magthaverne selv<br />
tager initiativ til at henvende sig til arbejderne,<br />
er op til et valg. Og her kan de<br />
bare lyve alt det de vil, for arbejderne er<br />
gennemsnitligt ikke orienteret godt nok<br />
10<br />
til at de kan gennemskue det.<br />
Absurd nok gælder dette problem også<br />
for de såkaldte arbejderpartier og for en<br />
stor dels vedkommende også fagbevægelsen.<br />
Det med fagbevægelsen vender<br />
jeg tilbage til i demokratiafsnittet.<br />
Ø, F og A er nærmest usynlige på de<br />
tekniske skoler, hvorimod man skal være<br />
meget uheldig hvis man ikke løber ind i<br />
en pjece fra dem eller deres ungdomsorganisationer<br />
på et gymnasium. Det skyldes<br />
nok at flertallet af dem der skriver<br />
og omdeler pjecerne, er gymnasieuddannede<br />
og at det er denne verden de<br />
er fortrolige med.<br />
Jeg talte engang med nogle SUF-ere om<br />
at dele SUF-materialer ud på tekniske<br />
skoler. En af dem sagde til mig at det ikke<br />
var noget han var tryg ved, for det var de<br />
samme unge der gik på teknisk skole,<br />
som kørte rundt i byen og råbte bøssesvin<br />
efter ham og hans venner med langt<br />
hår. Det skal nok passe, og alle undersøgelser<br />
viser da også en overvægt af DFstemmer<br />
blandt teknisk skole-elever.<br />
Min påstand er så, at hvis venstrefløjen<br />
igennem i hvert fald de sidste 30 år ikke<br />
havde været så grundlæggende domineret<br />
af den administrative klasse, så<br />
havde venstrefløjen haft en bedre dialog<br />
med arbejderklassen, og de socialistiske<br />
synspunkter havde haft større indflydelse<br />
på klassen.<br />
Jeg har været meget aktiv i lærlinge- og<br />
ungdomsklubben i min fagforening og<br />
har derigennem haft lejlighed til at tage
mange diskussioner med specielt struktørlærlinge.<br />
Op til den store velfærdsdemonstration<br />
i maj 2006 tog jeg rundt til<br />
de tekniske skoler og diskuterede demonstrationens<br />
paroler med lærlingene.<br />
På Glostrup Teknisk Skole talte jeg blandt<br />
andet med en struktør klasse på 3. skoleforløb.<br />
De var rimeligt enige i de paroler,<br />
der direkte berørte de tekniske skoler,<br />
men parolerne der berørt de arbejdsløse<br />
og indvandrerne… Dem var de sgu ikke<br />
lige helt enige i.<br />
En af lærlingene<br />
sagde for eksempel<br />
at hans brors kone<br />
var akademisk uddannet<br />
og nu ville<br />
hun kun arbejde<br />
som akademiker<br />
også selvom hun<br />
ikke havde kunnet<br />
finde et job i flere<br />
år. Det syntes han<br />
var forkert, og derfor<br />
mente han at de<br />
ledige skulle tvinges<br />
ud i arbejde. Jeg<br />
a r g u m e n t e r e d e<br />
omvendt med at<br />
alle indskrænkninger i rettighederne<br />
som vi godtog af hensyn til nogle enkelte<br />
dårlige betalere så at sige, ville ramme os<br />
hårdt når der igen kom arbejdsløshed og<br />
at man jo må huske på, at kapitalismen<br />
er indrettet således at der altid vil være<br />
nogle arbejdsløse. Det er simpelthen en<br />
økonomisk nødvendighed, også kaldet<br />
strukturel arbejdsløshed.<br />
Jeg var nok ikke specielt god til at argumentere<br />
mine pointer, men det der slog<br />
»Hvis socialismen<br />
skal vinde<br />
indpas i arbejderklassen<br />
kræver det at<br />
nogen giver sig<br />
tid til at diskuteresocialistiske<br />
holdninger<br />
med arbejdere«<br />
mig var, at det var første gang han havde<br />
hørt disse argumenter, og at for nogle<br />
af lærlingene var det måske første gang<br />
de diskuterede noget så væsentligt som<br />
arbejdsløshed. Jeg gik derfra med en ærgrelse<br />
over ikke at have mulighed for at<br />
opsøge dem igen og diskutere videre.<br />
Det var det sidste skoleforløb hvor de<br />
havde tid til sådan noget.<br />
Pointen med historien er, at hvis der ikke<br />
havde været et formål med diskussionen,<br />
nemlig deres deltagelse<br />
i /opbakning<br />
til en demonstration,<br />
havde vi helt<br />
sikkert aldrig diskuteret<br />
emnet. Og<br />
havde vi aldrig diskuteret<br />
dette emne<br />
havde de nok aldrig<br />
hørt om strukturel<br />
arbejdsløshed.<br />
Hvis socialismen<br />
skal vinde indpas<br />
i arbejderklassen<br />
kræver det at nogen<br />
giver sig tid til<br />
at diskutere socialistiske<br />
holdninger med arbejdere. Det er<br />
der nok ingen af partierne der gider, så<br />
længe arbejderklassen ingen indflydelse<br />
har i disse partier.<br />
I en syndikalistisk organisation bliver<br />
man derimod tvunget til at diskutere<br />
med arbejderklassen, fordi den eneste<br />
mulighed man har for at få sine politiske<br />
holdninger igennem, er hvis man kan få<br />
ens kolleger i klassen til at bakke op om<br />
dem.<br />
11
Demokrati<br />
og syndikalismen<br />
<strong>Syndikalisme</strong>n er antiparlamentarisk og<br />
ønsker at samfundet efter en revolution<br />
skal være styret af arbejdernes egne organisationer,<br />
altså fagforeningerne.<br />
Jeg er ikke helt på bølgelængde med<br />
de gamle syndikalister, når det gælder<br />
deres benhårde linie overfor parlamentarismen.<br />
I 1920érns Italien nægtede syndikalisterne<br />
at tage stilling til fascisternes magtovertagelse<br />
i parlamentet, da de opfattede<br />
det som en ren parlamentarisk<br />
kamp, der ikke havde noget med dem at<br />
gøre. Da fascisterne senere vendte statens<br />
magtapparater mod syndikalisterne,<br />
opdagede de at det ikke var helt ligegyldigt<br />
hvem der sidder i parlamentet.<br />
Men jeg kan sagtens bakke op om at<br />
det er udemokratisk at 179 mennesker<br />
skal regere et helt land oppefra. Det vil<br />
naturligvis ende med at de 179 kommer<br />
til at fremstå som en overklasse i sig selv,<br />
uanset om de oprindeligt kommer fra arbejderklassen<br />
eller ej.<br />
Folketinget er for mig at se endnu en del<br />
af den administrative klasse.<br />
“ Alle politikere lyver og des pænere hår<br />
de har, des mere lyver de”<br />
Citat fra en bitter arbejder.<br />
Men hvad med fagforeningerne? Er de<br />
ikke lige så præget af despotisme og<br />
magtfuldkomne embedsmænd, som<br />
selv den mest forstenede statsadministration?<br />
JO gu er de så! Og lige siden syndikalismens<br />
begyndelse er syndikalister kommet<br />
med en mængde forslag til hvordan<br />
fagbevægelsen kunne demokratiseres.<br />
12<br />
Specielt den anarkistiske del af syndikalismen<br />
(anarko-syndikalisterne) har været<br />
dygtige til at pege på demokratiske mangler<br />
i de faglige organisationer.<br />
Det faglige<br />
demokrati/ hierarki<br />
Jeg mener at toppen af fagbevægelsen<br />
i <strong>Danmark</strong>, fra formanden i den lokale<br />
afdeling, over den ansatte konsulent i<br />
forbundet, til formanden for LO, er en<br />
del af den administrative klasse. De deler<br />
ikke de almindelige medlemmers følelse<br />
af magtesløshed i dagligdagen, og hvad<br />
værre er; de får ofte deres følelse af magt<br />
ved at udøve denne over for de menige<br />
medlemmer i fagforeningerne, snarere<br />
end via kampen imod arbejdsgiverne.<br />
Dette er en grov generalisering af alle<br />
dansk fagbevægelses ansatte, men set<br />
som en gruppe kan man ikke komme<br />
udenom at de lever et helt anderledes liv<br />
end os ude på pladserne, et liv som de<br />
ofte vil gøre meget for at beholde frem<br />
for at ende tilbage i mudderhullet sammen<br />
med os andre. For at sikre sig imod<br />
denne “degradering” til almindelig arbejder,<br />
holder de ansatte i fagbevægelsen<br />
sammen som en klasse. De ansatte sidder<br />
dag ud og dag ind ved siden af hinanden<br />
på kontorerne, og det er derfor<br />
helt naturligt at de kommer til at føle<br />
solidaritet med hinanden frem for med<br />
deres tidligere kollegaer ude på pladsen.<br />
Magtesløsheden som menigt medlem<br />
har jeg følt mange, mange gange. Et<br />
eksempel er en oplevelse jeg havde i et<br />
blad- og kommunikationsudvalg.<br />
Som menigt medlem har jeg leveret
artikler til de medlemsblade min fagforening<br />
udgiver. Gennem ungdoms- og<br />
lærlingeklubben har jeg også siddet i<br />
det udvalg, der redigerer bladet og de<br />
andre udadvendte kommunikationsmidler.<br />
Her foreslog jeg engang at vi skulle<br />
holde udvalgsmøderne uden for normal<br />
arbejdstid, således at det blev muligt for<br />
medlemmer at deltag i mødet. Alle udvalgets<br />
andre medlemmer var ansatte<br />
og de var rørende enige om at møderne<br />
fortsat skulle afholdes i arbejdstiden, så<br />
de ikke behøvede at bruge deres fritid<br />
på det. Det faktum at jeg jo brugte min<br />
fritid, og at alle menige medlemmer, der<br />
ønsker at være aktive i fagforeningen<br />
bliver nødt til at gøre det i deres fritid,<br />
rørte dem tilsyneladende<br />
ikke.<br />
Der er i den forbindelse<br />
næsten<br />
intet jeg kan gøre.<br />
Jeg var endda i<br />
den heldige position<br />
at jeg gennem<br />
ungdomsklubben<br />
havde mulighed for at gå til bestyrelsen<br />
i fagforeningen med min klage, men når<br />
bestyrelsen består af 17 ansatte mod 7<br />
almindelige medlemmer, så er der nok<br />
heller ikke meget at hente der.<br />
På den måde sidder de ansatte næsten<br />
overalt i hele fagbevægelsen og sørger<br />
for sine egne interesser på bekostning af<br />
medlemmernes indflydelse.<br />
Det skal ikke forstås sådan at jeg mener,<br />
at hvis man har arbejde i fagbevægelsen,<br />
så er man reaktionær. Der er bare et<br />
tydeligt mønster som der skal gøres noget<br />
ved.<br />
Der er i fagbevægelsen mange former for<br />
»Alle politikere<br />
lyver og des<br />
pænere hår de<br />
har, des mere<br />
lyver de«<br />
magtrelationer som er usunde, og som<br />
er hentet direkte fra det kapitalistiske<br />
samfund. Der er en helt klar hierarkisk<br />
opbygget karrierestige som man kan begive<br />
sig ud på, hvis man har skarpe nok<br />
albuer.<br />
Jeg har i en periode arbejdet sammen<br />
med andre unge fra SID i en ungdomsorganisation.<br />
I den forbindelse blev vi<br />
tilknyttet et fagforeningskontor. Her var<br />
en formand og to sekretærer tilknyttet.<br />
De var sådan set alle tre sekretærer, men<br />
den ene fungerede som daglig leder af<br />
kontoret og havde flere og mere ansvarsfulde<br />
opgaver. Vi unge fik tit hjælp<br />
af de to menige sekretærer. De var søde<br />
og hjælpsomme<br />
og selv om de tit<br />
skældte os, og specielt<br />
mig, ud for at<br />
være sløsede og<br />
rodede, så var de<br />
vist nok ret så glade<br />
for at have os rollinger<br />
rendende.<br />
En dag var jeg oppe på deres kontor for<br />
at få hjælp, og pludselig kom formanden<br />
ind og begyndte at svine den ene<br />
af sekretærerne til i grove vendinger.<br />
Jeg kan ikke huske hvad det handlede<br />
om, men det var en bagatel. Da han var<br />
gået spurgte jeg sekretæren om det var<br />
en form for omgangstone de havde sammen.<br />
“Nej, det er bare sådan han taler til<br />
mig” lød svaret. Jeg spurgte om hun ikke<br />
ville gøre noget ved det, men det var<br />
nærmest umuligt, da alle de, der havde<br />
magt til at sætte formanden på plads, selv<br />
var formænd og selv havde sekretærer<br />
under sig. Ikke at de alle nødvendigvis<br />
var lige så ubehøvlede i deres opførsel,<br />
13
men de havde nok en del mere sympati<br />
og solidaritetsfølelse med hinanden som<br />
formænd, end med sekretærerne som de<br />
var sat til at administrere. En konflikt ville<br />
under alle omstændigheder nok ende<br />
med at hun måtte rejse.<br />
Der er ingen forskel imellem den rolle,<br />
som min formand på pladsen spiller over<br />
for mig, og den rolle som formanden i en<br />
fagforening eller forbund spiller over for<br />
de menige kontoransatte.<br />
Der er i fagbevægelsen en udbredt opfattelse<br />
af at man er en succes hvis man<br />
bliver ansat i forbundet. Det er som en<br />
forfremmelse fra den lokale nettobutik<br />
til centraladministrationen. Hvis der er<br />
en solidaritet blandt de ansatte i en lokal<br />
fagforening vendt<br />
imod de menige<br />
medlemmer, så<br />
gælder det 10<br />
gange for de forbundsansatte.<br />
På et tidspunkt afholdt<br />
min lokale<br />
fagforening et debatmøde<br />
om nogle<br />
ændringer i erhvervsuddannelserne. som<br />
oplægsholder kom der en forbundsansat<br />
fra det faglige uddannelsesudvalg. I ungdomsarbejdet<br />
i fagforeningen og på<br />
landsplan var vi meget imod ændringen<br />
og ville gerne slås for at bevare vores uddannelser.<br />
Nå, men jeg forsøgte at få de<br />
andre til debatmødet til at bakke op om<br />
en strategi, hvor vi unge skulle lave spektakulære<br />
happenings for at få pressens<br />
opmærksomhed, samtidig med at vores<br />
forhandlere i de faglige uddannelsesudvalg<br />
skulle sætte hårdt mod hårdt.<br />
Det kan sagtens være at min ide var<br />
14<br />
» Det er som<br />
en forfremmelse<br />
fra<br />
den lokale<br />
nettobutik «<br />
dårlig eller ligefrem farlig for fagbevægelsen<br />
gunstige position i tilrettelæggelsen<br />
af erhvervsuddannelserne, men<br />
det var ikke engang nødvendig for den<br />
forbundsansatte uddannelsessekretær<br />
at fremføre nogle argumenter for et<br />
feje forslaget til side. Han nøjedes med<br />
at sige: “Nå, men det tror jeg ikke jeg vil<br />
gøre” Og så var det det!<br />
Jeg havde ingen magt over en forbundsansat<br />
og der var egentligt ikke så meget<br />
at diskutere. Denne form for ligegyldighed<br />
over for menige medlemmers<br />
holdninger har jeg oplevet igen og igen.<br />
Han afsluttede i øvrigt mødet med at<br />
sige at vi lokale fagforeningsfolk altid<br />
kunne ringe til uddannelsesafdelingen<br />
i forbundet og bede om et oplæg, hvis<br />
vi ønskede information om et eller andet.<br />
Og at det da<br />
altid var rart at få<br />
en føling med folk<br />
ude i de lokale fagforeninger.<br />
For mig at se var<br />
det selve problemets<br />
kerne. For<br />
ham var vi ikke ligeværdigesamarbejdspartnere,<br />
men folkene på gulvet.<br />
Han forholdte sig til os på samme måde<br />
som direktøren, som da altid kan have<br />
gavn af at besøge medarbejderne på<br />
gulvet en gang imellem.<br />
Den lokale fagforenings generalforsamlingen<br />
er det eneste beslutningsdygtige<br />
organ i hele 3F, der har en klar overvægt<br />
af menige medlemmer tilstede. Alt andet<br />
fra så godt som alle fagforeningernes<br />
bestyrelser, over kongressen til hovedbestyrelsen<br />
i forbundet har en overvægt<br />
af de ansatte.
Det betyder dog ikke at generalforsamlingen<br />
er et nemt sted at få reformer igennem,<br />
for ligesom at folketingsvalget<br />
er det eneste tidspunkt, hvor magthaverne<br />
bruger rigtig mange penge på at<br />
overbevise os om deres holdninger, så er<br />
generalforsamlingen de ansattes store<br />
aften.<br />
Op til generalforsamlinger bruger de<br />
ansatte meget af deres tid på at kontakte<br />
medlemmerne og få dem over på deres<br />
side. Antallet af medlemsmøder og<br />
kurser stiger altid lige op til en generalforsamling.<br />
Som menigt medlem bundet<br />
til sin arbejdsplads har man ikke mange<br />
chancer overfor denne magtdemonstration,<br />
hvilket da også betyder at der som<br />
regel var mindre end 100 almindelige<br />
medlemmer, der deltog i min gamle<br />
Arbejdspladsernes<br />
bestyrelse!<br />
Fagforeningens bestyrelse skal vælges<br />
således at der aldrig er mere end 25% af<br />
de valgte, der er aflønnet af fagforeningen.<br />
Denne fordeling vil give medlemmerne<br />
den totale kontrol med fagforeningens<br />
øverste organ imellem generalforsamlingerne.<br />
Det er bestyrelsen, der skal<br />
fortælle daglig ledelse samt personalet<br />
i fagforeningen, hvad der er vigtigst og<br />
nødvendigt at gribe fat i, den skal sætte<br />
arbejdspladsernes problemer på dagsordenen<br />
og sikre at strategierne passer<br />
til realiteterne ude på pladserne. Det<br />
giver derfor ikke nogen mening, at det<br />
er de ansatte der sidder i bestyrelsen.<br />
For- og næstformænd skal selvfølgelig<br />
sidde der, men ikke særligt mange andre<br />
ansatte. De kan hentes ind når det<br />
er nødvendigt.<br />
Det kan godt være at dette forslag vil be-<br />
fagforenings generalforsamlinger. Fagforeningen<br />
havde ca.2000 medlemmer.<br />
Min nye fagforening med ca. 6000<br />
medlemmer, samler iøvrigt ikke meget<br />
over 100. Der er dog for mig at se ingen<br />
vej udenom, det er på generalforsamlingerne<br />
i de lokale fagforeninger at<br />
slaget skal stå.<br />
Hvordan kan man undgå denne magtkoncentration?<br />
Som et forsøg på at komme med konkrete<br />
svar på dette spørgsmål vil jeg her<br />
vedlægge nogle forslag, som min ungdomsklub<br />
har indstillet til fagforeningens<br />
generalforsamling. Den afholdes i<br />
efteråret 2007.<br />
Det er ikke en færdig plan, men nogle<br />
ledetråde.<br />
tyde at det ikke er de bedst egnede der<br />
kommer til at sidde i bestyrelsen, men til<br />
gengæld vil man måske blive tvunget til<br />
at gå mere ud i blandt medlemmerne og<br />
finde nye talenter til det faglige arbejde.<br />
På den måde vil den samlede mængde<br />
af dygtige folk i vores bevægelse vokse.<br />
Fagforeningens<br />
repræsentanter<br />
skal være fra arbejdspladserne!<br />
Repræsentanter fra denne fagforening,<br />
om det er til organer i forbund eller<br />
karteller (som f.eks. repræsentantskab<br />
og kongresdelegerede), skal være valgt<br />
således at ikke mere end 30% af de<br />
delegerede til hver instans er ansat i fagforeningen.<br />
Det vil gøre det attraktivt for et fagligt<br />
interesseret medlem at blive på arbejdspladsen,<br />
i stedet for at søge ind som<br />
ansat i fagforeningen for derved at få<br />
indflydelse og ansvar. Det vil således<br />
15
stille arbejdspladserne stærkere overfor<br />
arbejdsgiverne, da der blandt kollegerne<br />
på pladserne vil være folk, der kender og<br />
forstår det faglige system godt.<br />
Det vil også give ansatte i forbund og<br />
kartel det privilegium at mødes med<br />
medlemmer fra arbejdspladserne fra tid<br />
til anden.<br />
Endelig er det en demokratisk katastrofe,<br />
at flertallet af delegerede til 3Fs kongresser<br />
er ansatte i fagbevægelsen og<br />
ikke medlemmer fra arbejdspladserne.<br />
Arbejdspladsernes<br />
udvalg!<br />
Alle møder i udvalg og bestyrelser der<br />
afholdes i denne fagforening og som<br />
ikke er heldagsmøder, skal afholdes<br />
uden for ordinær arbejdstid.<br />
Det vil give medlemmerne mulighed<br />
for at deltage. De fleste udvalg har selv<br />
fundet ud af at lægge deres møder uden<br />
for arbejdstiden, men f.eks. kommunikationsudvalgets<br />
møder ligger stadig<br />
således, at medlemmer fra arbejdspladserne<br />
skal kunne tage fri for at deltage.<br />
Det er vigtigt at medlemmer fra arbejdspladserne<br />
får mulighed for at påvirke<br />
det faglige og politiske liv i fagforeningen,<br />
men vi kan ikke bare tage fri fra arbejde<br />
når vi har lyst.<br />
Rotationsordning!<br />
Alle nyansættelser af faglige sekretærer<br />
i denne fagforening skal være tidsbegrænsede<br />
ansættelser. Fastsættelsen af<br />
længden af ansættelsen skal på den ene<br />
side tage hensyn til, at den ansatte skal<br />
Dette er kun nogle få forslag som kunne<br />
hjælpe med at give medlemmerne ude<br />
på pladserne mere indflydelse på fagforeningen.<br />
Jeg vil ikke nedskrive en recept<br />
på en utopisk fagforening. Det må<br />
vi sammen finde frem til.<br />
Det er heller ikke sikkert at medlem-<br />
16<br />
have tid til at tilegne sig evnen at udføre<br />
arbejdet og give sine erfaringer videre,<br />
samt på den anden side tage hensyn<br />
til at den ansatte skal kunne komme<br />
tilbage til sit oprindelige fag, hvis det til<br />
den tid ønskes.<br />
Det vil sikre et flow i udskiftningen af de<br />
faglige sekretærer, der både giver nye inputs<br />
ude fra pladserne, samt giver pladserne<br />
en lind strøm af veluddannede<br />
fagligt aktive kolleger, der til enhver tid<br />
kan udfordre selv den bedst uddannede<br />
arbejdsgiver.<br />
Klubberne frem for alt!<br />
Arbejdsplads, firma og fagklubbers faglige<br />
arbejde skal understøttes økonomisk<br />
og politisk. Der skal tilfalde alle<br />
organiserede klubber i fagforeningen et<br />
tilskud, der svarer til antallet af medlemmer<br />
i klubben.<br />
Klubber skal også have foretræderet for<br />
bestyrelse og daglig ledelse.<br />
Det naturlige sted for medlemmerne på<br />
arbejdspladserne at organisere sig er i<br />
faglige klubber. Det er her de politiske<br />
og faglige diskussioner kan tages mellem<br />
generalforsamlingerne. Det menige<br />
medlem, der ikke sidder i bestyrelse eller<br />
i repræsentantskabet, står magtesløs<br />
over for sin fagforening, hvis medlemmet<br />
ikke har mulighed for at træde ind<br />
i en klub med andre menige medlemmer,<br />
for dér at organisere sig politisk og<br />
fagligt.<br />
merne kommer rendende bare fordi fagforeningen<br />
åbner døren.<br />
Der er brug for andet og mere end en<br />
ændret struktur i fagforeningerne, hvis vi<br />
skal lykkes med at ændre vores kollegers<br />
passivitet. Et væsentlig værktøj til det er<br />
klubarbejdet.
Faglige klubber<br />
- arbejdernes<br />
sidste<br />
organisationer.<br />
Faglige klubber på arbejdspladser, i firmaer<br />
eller i hele brancher er fagbevægelsens<br />
hjerteblod og det er, efter min<br />
mening, her de spændende ting sker.<br />
Alle medlemmerne i en fagforening kan<br />
af gode grunde ikke side i fagforeningens<br />
bestyrelse, så hvis vi skal have alle vores<br />
kollegaer igang med at deltage i faglig og<br />
politiske diskutioner er det i klubberne det<br />
skal forgå.<br />
Der foregår i hele fagbevægelsen en konstant<br />
magtkamp mellem klubberne og de<br />
ansatte. På landsplan foregår kampen<br />
mellem de forskellige forbundsinstitutioner<br />
mod landsklubberne. I 3F er der<br />
endda to adskilte strukturer, der arbejder<br />
inde for det samme felt, men som ofte<br />
er i åben strid. På den ene side de forbundskontrollerede<br />
branchegrupper og<br />
på den anden de mere medlemsstyrede<br />
landsklubber.<br />
På det lokale plan er det ofte i konflikten<br />
mellem klubberne og den ansatte<br />
ledelse i fagforeningen at magtkampen<br />
finder sted. Men det betyder ikke at klubberne<br />
altid er i de menige medlemmers<br />
kontrol, for de ansatte i fagforeningerne<br />
har det med at sætte sig tungt i ledelsen<br />
af klubberne. Når først de ansatte har besat<br />
ledelsen i klubben, bliver mødeaktiviteten<br />
typisk skruet ned til et punkt, hvor<br />
klubben kun bliver brugt til at arrangere<br />
kurser og at samle støtte op til det årlige<br />
slag på generalforsamlingen. Det er<br />
meget få lokale klubber der bliver brugt<br />
til jævnligt at samle medlemmerne og<br />
spørge dem, hvad de mener der bør<br />
gøres.<br />
Det behøver ikke nødvendigvis være ond<br />
mening fra de ansatte, der driver denne<br />
udvikling, det kan også være medlemmerne,<br />
der læner sig tilbage og giver de<br />
ansatte hele ansvaret.<br />
Jeg har engang oplevet at en sjakbajs i et<br />
sjak hvor jeg arbejdede, var modstander af<br />
at vi i sjakket tog til en faglig blokade, fordi<br />
han mente at det måtte være de ansattes<br />
ansvar at tage sig af de ting.<br />
I tømrernes fagforening i København har<br />
de ansat en faglig sekretær til at støtte op<br />
om ungdomsklubben i fagforeningen.<br />
Det er jo med et godt hjerte, men jeg har<br />
igen og igen set hvordan den unge aktivist<br />
som fagforeningen ansætter, drukner<br />
i opgaver og ansvar. Det er simpelthen<br />
alt, alt for nemt hele tiden at give den<br />
ansatte aben, alt fra brygningen af kaffe<br />
til organiseringen af store kampagner. Vi<br />
er jo, når alt kommer til alt, arbejdere. En<br />
af vores mest skattede egenskaber som<br />
lønarbejder er ansvarsforflygtigelse. Kun<br />
hvis den ansatte satte sig uden for den<br />
almindelige kammeratskab og nægtede<br />
17
at lave noget ud over almindelig arbejdstid,<br />
overlevede han i længden.<br />
Der er dog også ansatte, der modarbejder<br />
medlemsindflydelse, hvis ikke af<br />
ond mening, så ud fra en ide om at de er<br />
uundværlige. Som oftest er de ansatte<br />
gode til at sætte sig selv i centrum og<br />
bruge de 8 timer hvor de er på arbejde i<br />
fagforeningen, til at cementere deres indflydelse.<br />
For ikke så længe siden hørte jeg<br />
et referat fra et klubmedlemsmøde, hvor<br />
medlemmer forsøgte<br />
at få klubben til at<br />
indstille medlemmer<br />
til bestyrelsen frem<br />
for ansatte. Det viste<br />
sig svært at få igennem,<br />
for de ansatte<br />
ville ikke slippe deres<br />
greb om bestyrelsen.<br />
Argumenterne de<br />
brugte gik på at de<br />
jo alle havde vigtige<br />
poster i fagforeningen.<br />
Det, at de jo fik<br />
løn for at påtage sig<br />
disse poster, hvorimod<br />
alle de menige<br />
medlemmer må tage deres poster med<br />
hjem og kæmpe med dem efter arbejde,<br />
tog de ansatte sig ikke synderligt af.<br />
Kampen er fra start af ulige, og hvis ikke<br />
enten medlemmerne eller de ansatte<br />
18<br />
»Kampen<br />
er fra start<br />
af ulige, og<br />
hvis ikke entenmedlemmerne<br />
eller<br />
de ansatte<br />
selv stopper<br />
det, så<br />
overtager de<br />
ansatte «<br />
selv stopper det, så overtager de ansatte<br />
stille og roligt hele butikken.<br />
En klub der med held har forsøgt sig med<br />
et udvidet medlemsdemokrati er stilladsklubben<br />
i København. De arrangerer<br />
medlemsmøder hver anden måned og<br />
tillidsmandsmøde i de mellemliggende<br />
måneder. De har endda åbne bestyrelsesmøder<br />
i klubben. Men så har stilladsarbejderklubben<br />
i København også en<br />
formand der går og<br />
sætter stilladser op til<br />
dagligt.<br />
Så vidt jeg ved har<br />
stilladsklubben et<br />
fremmøde til deres<br />
m e d l e m s m ø d e r<br />
på ca. 20% af hele<br />
medlemsgruppen.<br />
Så gode resultater<br />
har jeg aldrig været<br />
med til i mit klubarbejde,<br />
men nogle erfaringer<br />
har jeg dog<br />
fra ungdoms- og lærlingeklubben<br />
i min<br />
fagforening. Jeg vil her videregive de<br />
nyeste af vores vedtægter for klubbens<br />
arbejde. Vi har aldrig brugt dem ordret,<br />
men det giver et billede af hvad, vi har<br />
stræbt efter •
Vedtægter for<br />
3 kroner ung<br />
Generalforsamling<br />
en gang om året. Her samler vi op på<br />
året og tager de store diskussioner. Derfor<br />
laver vi det en lørdag, så vi har hele<br />
dagen. Det er her den grundlæggende<br />
struktur kan ændres.<br />
Medlemsmøde<br />
for alle unge under 30 i 3kroner.<br />
Sidste tirsdag i måneden. Indkaldes via<br />
sms og medlemsbladet.<br />
Vi diskuterer alle mulige emner sammen<br />
men kan gå ud i fag & arbejdsgrupper<br />
efter behov.<br />
Konsensus efterstræbes. Afstemninger<br />
er tabu.<br />
Alle medlemmer i 3kroner fagforening<br />
under 30 år er automatisk medlemmer<br />
i klubben, men kun lærlinge og unge<br />
der har vist særlig interesse kontaktes<br />
jævnligt.<br />
Hvis man melder sig ind i klubben, og<br />
betaler 10 kr. pr måned, får man dagsorden<br />
og referat tilsendt før hver møde.<br />
Faggrupper.<br />
F.eks. murerlærlingene alene. Nedsætter<br />
sig selv og aftaler selv hvordan de vil<br />
arbejde.<br />
Faggrupperne står for rekrutteringen<br />
af lærlinge inden for deres eget fag, så<br />
vidt de kan magte det; ellers må hele<br />
klubben hjælpe.<br />
Arbejdsgrupper.<br />
F.eks. en gruppe, der står for en fest.<br />
Nedsættes på medlemsmødet eller af<br />
kontaktudvalget og er selvstyrende lige<br />
indtil næste medlemsmøde.<br />
Kontaktudvalg<br />
Vælges på medlemsmødet, igen helst i<br />
konsensus. Det tilstræbes at alle fag er<br />
repræsenteret.<br />
Kontaktudvalget kan tage beslutninger<br />
på vegne af klubben mellem<br />
møderne når der ikke er tid til andet.<br />
Alle beslutninger kan kaldes tilbage på<br />
medlemsmødet.<br />
Bestyrelsesrepræsentant<br />
for klubben.<br />
Er en fast del af kontaktudvalget.<br />
Fremlægger klubbens holdning til<br />
bestyrelsen.<br />
Skal fremlægge på medlemsmøderne<br />
og vælges på medlemsmødet.<br />
Posten går så vidt muligt på omgang.<br />
Alle skal have en mulighed for at se toppen<br />
af poppen i øjenhøjde.<br />
Vedtaget den 28/03 2006.<br />
Af 3 murerlærlinge, 1 gatnerlærling, 2<br />
struktørlærlinge, 4 fire struktører og 2<br />
betonarbejdere.<br />
19
Jeg vil ikke sige at disse vedtægter er de<br />
bedste klubvedtægter jeg kan finde på.<br />
Der er mange mangler og problemer<br />
med denne måde at køre tingene på.<br />
En vigtig lektie jeg har fået, blandt andet<br />
fra fagligtak-<br />
tive kolleger på<br />
en brødfabrik i<br />
Sverige, er ikke<br />
at være bange for<br />
afstemninger. De<br />
kan være meget<br />
nyttige, hvis<br />
man bruger dem<br />
rigtigt.<br />
Den forkerte<br />
måde er der, hvor<br />
man bruger dem<br />
til at lukke mun-<br />
»skyndte sig<br />
at kræve afstemning<br />
for<br />
at få dødningehovedideen<br />
smidt på historienslosseplads« <br />
den på et mindretal. Jeg var engang<br />
kommet til et medlemsmøde i lærlinge-<br />
og ungdomsklubben med et forslag til<br />
et logo for klubben. Der var generel god<br />
stemning om logoet, men der var en ung<br />
murerlærling der gerne ville have noget<br />
mere gnist i logoet. Han foreslog derfor<br />
at vi i stedet for det værktøj jeg havde<br />
tegnet, skulle bruge et dødningehoved.<br />
Det var der til gengæld mange der ikke<br />
var særligt enige i. En ung skovarbejderlærling,<br />
der havde erfaringer fra enhedslisten<br />
og deres måde at arbejde på,<br />
20<br />
skyndte sig at kræve afstemning for at få<br />
dødningehoved ideen smidt på historiens<br />
losseplads så hurtigt som muligt.<br />
Det var nok rigtigt set at dødningehoveder<br />
ikke lige var det<br />
vi havde brug for,<br />
men til gengæld<br />
havde vi brug for<br />
at give den unge<br />
murerlærling en<br />
oplevelse af at<br />
hans ideer var noget<br />
værd, at han<br />
var noget værd,<br />
og det får man<br />
ikke ved at kaste<br />
hans ideer ud i en<br />
indlysende nederlagsafstemning.<br />
I stedet kunne en grundig diskussion af<br />
formålet med logoet og baggrunden<br />
for hans ide, have givet gode resultater<br />
og måske endt med en konsensus, der<br />
havde stillet os samlet bag et logo.<br />
Modsat har jeg til tider oplevet at nogle<br />
lærlinge kan føle sig tromlet af mere<br />
højtråbende og bedre formulerede kolleger<br />
(mig), og at de helt opgiver at<br />
udtrykke deres modstand mod et forslag<br />
og resignerer ved at side tavse. Denne<br />
tavse modstand kan i et konsensusde-
mokrati komme til at ses som opbakning.<br />
I dette tilfælde vil en afstemning bringe<br />
modstanden frem i lyset, hvor man kan<br />
diskutere den åbent.<br />
Jeg har i mit faglige ungdomsarbejdes<br />
begyndelse ofte prøvet at stå helt alene<br />
med mine synspunkter, og her var det<br />
næsten dejligt at kunne blive stemt ned,<br />
og så var det det.<br />
De andre vidste at jeg arbejdede loyalt<br />
inden for klubbens beslutninger, men<br />
de vidste også at jeg var uenig i nogle<br />
af dem. Langsomt, uendeligt langsomt,<br />
lykkedes det mig ved at pege på problemerne<br />
ved de beslutninger de andre<br />
vedtog, at overbevise dem om flere og<br />
flere af mine synspunkter. Det havde<br />
måske været svært at få denne sympati<br />
for mine synspunkter, hvis jeg igen og<br />
igen havde lammet hele klubbens arbejde<br />
ved at hive i konsensusbremsen,<br />
sådan som det for nylig er set på Christiania.<br />
Til forsvar for konsensusdemokratiet<br />
vil jeg her<br />
gerne gengive et<br />
argument som en<br />
brolæggerlærling<br />
engang fremhævede:<br />
“Ingen<br />
bekymre sig om hvad JBF (Jord og Beton<br />
arbejdernes Fagforening) mener. Men<br />
hvis alle betonarbejdere, der arbejder i<br />
København mener det, så er det noget<br />
som selv Anders Fogh bliver nødt til at<br />
lytte til.”<br />
De fås diktatur af de<br />
mange<br />
»Tømrerlærlingeklubben<br />
virkede i den periode<br />
meget stærk, men<br />
lykkedes det at få lærlingene<br />
til at føle sig<br />
stærke?«<br />
Demokratiet i klubben kan være en<br />
meget besværlig ting at få op at køre. I<br />
dag er det sådan at de faglige er i mindretal<br />
i alle fag og på alle arbejdspladser.<br />
Hvordan sikrer man så at alle føler at det<br />
er deres faglige klub, hvis de ikke rigtigt<br />
deltager? Vi venstreorienterede skal efter<br />
min mening være ekstra opmærksomme<br />
på at vi ikke stiller os tilfredse med<br />
at klubben fremstår venstreorienteret,<br />
uanset at flertallet af de medlemmer<br />
klubben burde organisere, hellere så Pia<br />
som statsminister.<br />
Nogle syndikalistiske tømrerlærlinge jeg<br />
havde meget at gøre med, har prøvet at<br />
stå med den næsten totale magt i deres<br />
klub.<br />
Når jeg besøgte dem i deres lærlingeklubs<br />
lokale hang der syndikalistplakater<br />
fra IWW, CNT og SAC overalt på<br />
væggene. Det var<br />
super dejligt at se<br />
og jeg følte mig<br />
rigtig hjemme der<br />
samtidig med at<br />
jeg tabte så godt<br />
som alle vigtige<br />
diskussioner i min<br />
egen ungdoms- og<br />
lærlingeklub. Men spørgsmålet er, om<br />
de rød-sorte plakater fik de mange hundrede<br />
tømrerlærlinge i den fagforening<br />
til at føle sig hjemme. Det var jo trods<br />
alt deres klub. Tømrerlærlingeklubben<br />
virkede i den periode meget stærk, men<br />
lykkedes det at få lærlingene til at føle<br />
21
sig stærke? I hvert fald røg alle plakaterne<br />
ned så godt som lige efter, at alle<br />
syndikalistlærlingene var udlærte eller<br />
havde fundet på noget andet at tage sig<br />
til.<br />
I min egen klub var der en lidt sjovt version<br />
af denne problemstilling. Vi var<br />
meget tværpolitiske, og selv struktørlærlinge<br />
med Dansk Front-sympatier brugte<br />
klubben, men vi var et meget øldrikkende<br />
folk, og de fleste af lærlingene i faget<br />
var til coke og kulørte drinks. Denne<br />
modsætning har helt sikkert gjort sit til<br />
at skubbe nogle lærlinge fra os. For slet<br />
ikke at tale om de muslimske lærlinge.<br />
Sådan skal kagen<br />
skæres!<br />
Jeg har ikke noget klart svar på hvordan<br />
klubarbejdet skal skæres, specielt<br />
fordi mit eget ar-<br />
bejde ikke rigtigt<br />
har båret de store<br />
frugter. Skal jeg<br />
pege på et oplagt<br />
eksempel til efterfølgelse,<br />
så vil jeg<br />
pege på stilladsklubben.<br />
Det, der gør stilladsklubbeninteressant,<br />
er ikke bare<br />
deres demokratiske<br />
struktur men<br />
deres brug af faglige<br />
aktioner. De laver jævnligt faglige<br />
aktioner med flere hundrede deltagere.<br />
At så mange menige medlemmer bakker<br />
op om og deltager i det faglige, er uhørt<br />
22<br />
»Vi var meget<br />
tværpolitiske,<br />
og selv struktørlærlinge<br />
med Dansk<br />
Front-sympatier<br />
brugte<br />
klubben«<br />
i dansk fagbevægelse og noget som,<br />
så vidt jeg ved, alle andre fag bare kan<br />
sukke efter.<br />
Det er ikke fordi jeg vil tage stilladsen<br />
til indtægt for mine synspunkter, men<br />
efter min ydmyge mening, så er der en<br />
sammenhæng imellem det levende<br />
demokrati i klubben og aktionerne.<br />
Måske er det demokratiet der er baggrunden<br />
for at der er så mange stilladsarbejdere,<br />
der deltager i aktionerne,<br />
eller måske er det omvendt, altså at aktiviteterne<br />
skaber det levende demokrati<br />
i klubben. Der er nok tale om et samspil,<br />
hvor begge dele skal være til stede<br />
for at give resultatet.<br />
Det centrale er for mig at se, at aktiviteten<br />
på pladsen og demokratiet i den<br />
faglige organisation er som to sider af<br />
det samme forsøg<br />
på at give os arbejdere<br />
mere indflydelse<br />
på samfundet.<br />
For det er, for<br />
mig at se, netop<br />
det stillandsarbejderne<br />
gør når<br />
de aktionerer. De<br />
kræver retten til at<br />
bestemme hvordan<br />
deres arbejdsliv<br />
skal se ud, hvordan<br />
deres samfund skal<br />
se ud.<br />
Det er det som syndikalisterne kalder en<br />
direkte aktion.
Direkte Aktion<br />
- En udvidelse af<br />
demokratiet!<br />
Dette er et forsøg på at forklare hvad direkte aktion er og ikke er. Dette er skrevet<br />
tilbage i 2002, i forbindelse med endnu et syndikalistisk genrejsningsforsøg, der centrede<br />
sig om hjemmesiden www.syndikalister.dk. Jeg har lavet en lettere omskrivning<br />
af teksten.<br />
Den direkte aktion er en aktion der<br />
udøves af mennesker, som ønsker at<br />
ændre noget i deres eget liv, og som<br />
uden at lade sig repræsentere går i gang<br />
med at ændre det selv. Denne form for<br />
aktion er en udvidelse af demokratiet,<br />
da den indfører demokrati på områder,<br />
der ikke normalt har et reelt demokrati,<br />
som f.eks. arbejdspladsen og skolen. En<br />
form for basisdemokrati.<br />
Direkte aktion er også et angreb på<br />
magthaverne, hvor den tilsidesætter<br />
deres magt i deltagernes liv, samtidig<br />
med at den giver deltagerne selvstyre.<br />
Historisk var det de anarkistiske teoretikere,<br />
der opfandt begrebet, men det<br />
er en aktionsform, der altid har været<br />
brugt.<br />
Syndikalisterne opfatter den direkte aktion<br />
som det vigtigste redskab til at udvide<br />
folks bevidsthed om socialismen<br />
og demokratiets fortræffeligheder, samt<br />
at vise folk deres egen styrke når de solidarisk<br />
handler sammen. I sidste ende er<br />
det også det eneste redskab, der kan<br />
give varige og omfattende forbedringer,<br />
idet alt hvad magthaverne giver os kan<br />
tages tilbage igen, hvorimod det vi af<br />
egen kraft har taget - det kan vi forsvare<br />
og beholde under demokratiske styring.<br />
Eksempler på<br />
direkte aktion:<br />
1) Et sjak har igen og igen bedt om at få<br />
koblet en støvsuger til deres savbord. Til<br />
sidst beslutter de på et møde i en pause<br />
at tage saven ud af produktionen indtil<br />
der er kommet en støvsuger. De kobler<br />
strømmen fra saven og informerer de<br />
andre faggrupper, der også låner saven,<br />
om, at den ikke virker før den er tilkoblet<br />
en støvsuger. Efter en uge lander der<br />
en støvsuger på pladsen! I stedet for at<br />
sjakket ringer efter arbejdstilsynet eller<br />
fagforeningen for at få dem til at ordne<br />
problemet for dem, så handler sjakket<br />
selv og skaffer selv resultatet.<br />
2) For at undgå løntrykkeri beslutter<br />
stilladsarbejderne i København sig for<br />
at ingen må sætte stilladser op i byen,<br />
hvis de ikke bliver ordentligt betalt og er<br />
medlemmer af stilladsarbejdernes fællesskab.<br />
Alle stilladser, der bliver sat op<br />
af dårligt lønnede eller uorganiserede<br />
arbejdere, bliver revet ned igen af<br />
næsten 100 stilladsfolk, der mødes om<br />
morgenen for at gennemføre aktionen.<br />
På den måde undgår de mange stilladsarbejdere<br />
i København at blive udsat<br />
for løntrykkeri. De spørger ikke fagforeningen<br />
eller lovgiverne om lov til at<br />
sikre sig at kapitalisternes rovdrift ikke<br />
kommer til at påvirke deres muligheder<br />
23
for at kræve en god løn for et godt arbejde.<br />
De gør det bare!<br />
Ideen er at de mennesker, der bliver<br />
direkte berørt af en konflikt, skal<br />
beslutte hvad der skal ske. Eleverne og<br />
arbejderne er som oftest den lovmæssigt<br />
svage part, hvis arbejdsgivere og<br />
skoleledelsen står i vejen for det lokale<br />
demokrati.<br />
Derfor må vi selv sikre tålelige arbejdsforhold<br />
på vores arbejdspladser og<br />
skoler igennem direkte handling tværs<br />
igennem loven til sejr.<br />
Aktionen er ikke en direkte aktion, hvis<br />
aktivisterne tilsidesætter demokratiet<br />
ved at tiltvinge sig magt i andre folks liv,<br />
for at tvinge deres holdning igennem<br />
uanset hvad flertallet af de mennesker,<br />
der bliver direkte berørt af aktionen,<br />
mener.<br />
Eksempler på hvad der<br />
ikke er direkte aktion.<br />
1) En flok aktivister er uenige i McDonalds´<br />
måde at behandle sine ansatte og<br />
miljøet på og de beslutter derfor at folk<br />
ikke skal bruge butikkerne. Om natten<br />
smadrer de butikkerne for derved at<br />
gøre det umuligt for folk at købe ind i<br />
McDonalds. Aktivisterne spørger ikke<br />
først hvad de ansatte i McDonalds men-<br />
24<br />
er om aktionen, eller hvad alle vi andre,<br />
der bliver berørt af McDonalds’ miljøsvineri,<br />
mener om aktionen.<br />
2) To garvede fagforeningsaktivister har<br />
udtænkt en plan for hvordan man skal<br />
få MT Højgaard til at optage flere murerlærlinge.<br />
De to aktivister fremlægger<br />
planen for de unge murerlærlinge, der<br />
ikke har lærerplads og som er nød til<br />
at gå i skolepraktik i stedet for ordinær<br />
praktik i et firma. Lærlingene står lidt og<br />
tænker over planen, da en lærer pludselig<br />
tager ordet og nærmest presser<br />
sin holdning ned over hovedet på dem.<br />
Med sætninger som: ”Det skal I sgu” og<br />
”I kan ikke bare gå her og fede den”. De<br />
to ellers så garvede aktivister undlader<br />
at sende læren væk for derved at give<br />
eleverne mulighed for selv at træffe valget.<br />
I stedet bruger de læreren til at få<br />
beslutningen hurtigt igennem. Selvom<br />
aktionen senere bliver udført af lærlingene<br />
og selvom det er deres lærepladser<br />
det handler om, bliver det aldrig rigtigt<br />
lærlingenes aktion, da de to aktivister<br />
ikke har givet sig tid til at lade lærlinge<br />
beslutte hvad der skal ske.<br />
Som syndikalister er vi meget imod<br />
denne type aktion, men den er desværre<br />
meget udbredt på venstrefløjen.<br />
Mange socialister er tilsyneladende så<br />
sikre på at de har ret, at de er parat til
at gøre næsten hvad som helst for at<br />
presse deres holdninger igennem. Vi<br />
mener at det er udemokratisk og derved<br />
selvbesejrende, da folk ikke bliver<br />
bevidstgjort af aktionen, men snarere<br />
passiviseret.<br />
Syndikalisterne mener at midler og mål<br />
skal passe sammen. Denne type aktioner,<br />
er også tit kendetegnet ved at aktivisterne<br />
aktionerer på vegne af nogle<br />
andre, f.eks. indianere i Sydamerika eller<br />
arbejderklassen, men de har som regel<br />
”glemt” at spørge om den gruppe, de<br />
mener at repræsentere, kan bakke op<br />
om aktionen. Resultatet er ofte, at dem<br />
man gerne vil hjælpe, føler sig sat ud på<br />
et sidespor og opgiver selv at gøre noget.<br />
Happenings<br />
Til sidst kan nævnes at der er en type<br />
aktion som kun handler om at få pressens<br />
og folks opmærksomhed og starte<br />
en debat, f.eks. gadeteater, graffitti og<br />
andre happenings. Happenings er ikke<br />
direkte aktioner selvom de ofte bliver<br />
forvekslet med det.<br />
Rammerne for disse aktionsformer er at<br />
man bruger sin ret til det offentlige rum<br />
til at vise andre mennesker hvad man<br />
mener om et eller andet emne.<br />
Happenings er ikke direkte aktioner og<br />
man skal passe på med at tro at man<br />
kan ændre tingenes tilstand fundamentalt<br />
med happenings. Det er uendeligt<br />
meget nemmere at få nogle af de her<br />
revolverjournalister til at skrive et eller<br />
andet i deres skodblade, end det er at få<br />
ens kollegaer til at sætte job og hjem på<br />
spil for at tiltvinge sig nogle rettigheder<br />
i dette samfund. Men virkningen af det<br />
sidste er også uendeligt meget stører<br />
end ved et simpelt pressestunt. Sammenspillet<br />
kan dog forstærke effekten<br />
af dem begge.<br />
1) Et eksempel på en happening er da<br />
nogle faglige unge, murede undervisningsministeriet<br />
til i juni 2006 for<br />
derved at sætte fokus på erhvervsuddannelserne<br />
og specielt manglen på<br />
murerpraktikpladser. Aktionen gav en<br />
masse medieomtale, men der var ingen<br />
murerlærling uden praktikplads med til<br />
at udføre den.<br />
Det var ene og alene en pressebegivenhed.<br />
Begivenheden spillede sammen<br />
med den store velfærdsdemonstration<br />
17 maj og gav derved ekstra styrke til<br />
lærlinges demonstration, men der var<br />
sgu ingen, der havde brugt tid på at få<br />
lærlingene med på ideen.<br />
Direkte aktion dækker over mange former<br />
for aktioner og kampmidler. Det,<br />
der gør en aktion til en direkte aktion, er<br />
at demokratiet indføres igennem aktionen;<br />
at der er en direkte kontakt mellem<br />
den der udfører aktionen, det aktionen<br />
drejer sig om og målet for aktionen.<br />
25
Tjaaaa det var så en gennemgang af<br />
direkte aktionsbegrebet fra 2002, med<br />
nogle lette omskrivninger, specielt i happeningafsnittet.<br />
Hertil kan man så tilføje at en direkte<br />
aktion jo ikke nødvendigvis behøver at<br />
være en positiv ting. Jeg blev engang<br />
belært om, at der i Nordirland havde fundet<br />
nogle kæmpe arbejdskampe sted på<br />
et skibsværft. Arbejderne brugte alle arbejdskampens<br />
våben for at sikre at de<br />
kom til at kontrollere hvem de skulle arbejde<br />
sammen med. Problemet var bare<br />
at arbejderne var protestanter, der ikke<br />
ville arbejde sam-<br />
men med katolikker….<br />
Igen handler det<br />
for mig at se ikke<br />
om at have retten<br />
på sin side, men<br />
om at deltage.<br />
Normalt er det<br />
a r b e j d s g i v e r<br />
der bestemmer<br />
hvem der skal ansættes<br />
på en virksomhed,<br />
og det<br />
er udemokratisk,<br />
også selv om arbejdsgiveren<br />
er en<br />
flink fyr.<br />
Arbejdere kan have lige så forkerte holdninger<br />
som alle andre, men normalt er<br />
vores holdninger bare ligegyldige, fordi<br />
vi ingen magt har.<br />
26<br />
»Det er jo ikke<br />
sikkert at arbejdere,<br />
der tænker<br />
over tingende<br />
og opsøger informationer<br />
for<br />
bedre at kunne<br />
danne sig en<br />
holdning til tingene,nødvendigvis<br />
vil blive<br />
socialister«<br />
Når arbejdere beslutter sig for at tage<br />
styringen af vores arbejde igennem en<br />
direkte aktion, så bliver vi nødt til at gøre<br />
os en masse overvejelser om hvorfor vi<br />
gør det, hvad vi vil have ud af det, og<br />
hvad konsekvensen af aktionen kan blive.<br />
Disse tanker er normalt ikke til stede, når<br />
arbejdere bare gør hvad der bliver sagt.<br />
Direkte aktioner giver os magten og derved<br />
også ansvaret for at tænke os om!<br />
Det er jo ikke sikkert at arbejdere, der<br />
tænker over tingende og opsøger informationer<br />
for bedre at kunne danne<br />
sig en holdning til<br />
tingene, nødvendigvis<br />
vil blive socialister.<br />
Men når<br />
anledningen til at<br />
foretage alle disse<br />
hovedbrud er en<br />
aktion, der kun<br />
kunne lykkedes<br />
fordi man stod solidarisk<br />
sammen, ja<br />
så er det da nærliggende<br />
:- )<br />
Under alle omstændigheder<br />
vil<br />
jeg ikke bakke op<br />
om nogen form for<br />
socialistisk revolution,<br />
der ikke giver<br />
mig og mine kolleger retten til at tænke<br />
os om og danne vores egen mening til<br />
tingene.
Globalisering<br />
Globaliseringen er på alles læber og jeg vil gerne her give et bud på hvordan fagforeningerne<br />
kan bruges til at tackle globaliseringen.<br />
Jeg vil tage udgangspunkt i en udtagelse fra ungdomsklubben i min fagforening.<br />
Den blev også vedtaget på en generalforsamling, men uden at nogen egentlig tog<br />
synlig notits af den. Det er en anden måde man kan lukke munden på oprørere: repressiv<br />
tolerance.<br />
Når arbejdsgiverne er<br />
multinationale, må vi<br />
også blive det.<br />
Via forskellige initiativer og pres fra FN,<br />
OECD, nationale regeringer med flere,<br />
er det lykkedes for det internationale<br />
byggearbejderforbund (BWINT) at få<br />
nogle multinationale selskaber til at underskrive<br />
rammeaftaler om socialt ansvar.<br />
Aftalerne er baseret på en udviklingsorienteret<br />
proces, der indeholder tre<br />
grundprincipper:<br />
1) Socialt ansvar<br />
2) Miljømæssig bæredygtighed og<br />
3) Økonomisk ansvarlighed.<br />
Formålet med aftalen er ikke at erstatte<br />
de lokale og nationale aftaler. Det er heller<br />
ikke muligt at trække firmaerne for<br />
nogen form for international arbejdsret<br />
hvis aftalerne ikke overholdes. Formålet<br />
med aftalerne er at hjælpe lokale fagforeninger<br />
med at blive anerkendt som<br />
en forhandlingspartner og at starte en<br />
social dialog i firmaet og dets underlev-<br />
erandører. Forhåbentlig leder den ekstra<br />
hjælp fra de internationale aftaler så til<br />
lokale kollektive overenskomster og<br />
forbedringer i arbejdsforhold.<br />
Udviklingslande verden over bliver<br />
fortsat presset til at acceptere elendige<br />
arbejdsforhold, forurening og udplyndring<br />
af naturlige resurser. De lokale regeringer<br />
håber at de ved at give efter for<br />
de multinationale, kan tiltrække økonomiske<br />
investeringer, som de har så hårdt<br />
brug for. Resultatet er en utrolig fattigdom,<br />
hvor arbejderne bliver nedbrudt af<br />
det hårde og ofte giftige arbejde.<br />
Der er ingen danske entreprenører der<br />
har underskrevet en international rammeaftale.<br />
BJMF opfordrer i den forbindelse<br />
3F og BAT(Bygge- og Anlægskartellet<br />
i fagbevægelsen) til at gøre en<br />
ekstra indsats for at få danske byggefirmaer,<br />
der opererer i udlandet, til at underskrive<br />
en international rammeaftale.<br />
Det er klart at de internationale aftaler<br />
ikke kan løse problemerne med de<br />
skruppelløse multinationale selskaber,<br />
27
der på det nærmeste rejser efter den<br />
største elendighed, men det er, som<br />
BWINT noterer sig, et skridt på vejen.<br />
Hvis man ser på aftalerne som en start,<br />
så kunne en fortsættelse være at holde<br />
et vågent øje med om de firmaer i <strong>Danmark</strong>,<br />
som har underskrevet aftalen, nu<br />
Det er måske ikke den mest revolutionære<br />
strategi, men den har en vigtig<br />
pointe, nemlig den direkte solidaritet<br />
med kæmpende arbejdere i andre<br />
lande. Indtil videre har fagbevægelsen i<br />
<strong>Danmark</strong> brugt sine kræfter på at sende<br />
penge og vejledning til de fattige landes<br />
fagforeninger, for at opbygge dem.<br />
Det tror jeg er en i bedste fald nyttesløs<br />
strategi. Jeg tror kun de fattige landes<br />
fagforeninger kan<br />
vokse, hvis de<br />
begynder at vinde<br />
a r b e j d s k a m p e<br />
over de store multinationale<br />
firmaer.<br />
Det kan de kun<br />
lykkes med hvis vi<br />
kæmper sammen<br />
med dem herhjemme.Produktionen<br />
kan de<br />
flytte fra det ene<br />
fattig land til det næste, men forbruget<br />
skal foregå der hvor der er penge, altså<br />
28<br />
her i de rige lande.<br />
»Hvis nogle<br />
Nike-arbejdere<br />
strejker i Thailand<br />
så skal vi<br />
nægte at lodse<br />
Nike-produkter<br />
fra skibene«<br />
også overholder den. Hvis de ikke gør, så<br />
har vi her i landet en række muligheder<br />
for repressalier, fra at gå til pressen, over<br />
happenings foran firmaernes hovedkontor,<br />
til aktioner på firmaets arbejdspladser<br />
her i landet. Det kommer an på dagsformen<br />
hvad vi helt konkret kan gøre,<br />
men noget skulle vi vel nok få fyret af.<br />
Jeg mener vi bliver nødt til at indføre<br />
sympatikonflikter hen over grænserne.<br />
Hvis nogle Nike-arbejdere strejker i<br />
Thailand så skal vi nægte at lodse Nikeprodukter<br />
fra skibene, nægte at køre<br />
Nike i lastbilerne, nægte at flytte Nikeprodukter<br />
fra lageret og ud i butikken og<br />
endelig nægte at kører Nike skoene hen<br />
over kassebåndet.<br />
Denne form for<br />
international sympatikonflikt<br />
er fagretsligt<br />
ulovlig i<br />
dag, men hvis globaliseringen<br />
ikke<br />
skal knække os alle,<br />
må vi tilkæmpe os<br />
retten til den.<br />
Jeg har et dansk eksempel<br />
fra 3f.dk på<br />
noget der minder<br />
om sådan en international sympatikonflikt.
Vil holde DONG fast på<br />
løfter om Colombia<br />
DONG’s status som privat monopol<br />
stiller store krav til etikken, mener energiekspert<br />
i 3F. Tillidsmand lover at sag<br />
om mord på colombianske kulminearbejdere<br />
bliver fulgt op.<br />
Danske tillidsfolk vil holde DONG Energy<br />
op på, at selskabet ikke køber kul fra firmaer,<br />
der krænker faglige rettigheder.<br />
Det forsikrer Jens Nybo, tillidsmand på<br />
Avedøreværket ved København. Det<br />
er et af de værker, der modtager kul<br />
fra miner i Colombia. To mineselskaber<br />
beskyldes for mord på fagligt aktive<br />
og landsbyboere i det sydamerikanske<br />
land.<br />
- Jeg tager skarpt afstand fra sagen,<br />
hvis der er noget som helst om beskyldningerne.<br />
Hvis det kan bevises at<br />
selskaberne er involveret i mord og undertrykkelse,<br />
skal indkøbene naturligvis<br />
stoppes straks – også selv om det måske<br />
koster penge. Vi skal holde ledelsen fast<br />
på, at denne sag ikke er glemt igen om<br />
en måned, siger Jens Nybo.<br />
Etiske regler er ikke nok<br />
DONG har lovet at stramme op på kontrollen<br />
af selskaber fra Colombia, efter<br />
at Jyllands-Posten i slutningen af juli<br />
afslørede forbindelsen til de omstridte<br />
selskaber.<br />
Han sammenligner situationen med<br />
den debat, der blev ført om indkøb af<br />
kul fra Sydafrika under det racistiske<br />
Apartheid-styre.<br />
- Det er ikke nok at have et sæt etiske regler.<br />
Forholdene skal tjekkes og det vil<br />
jeg opfordre til, at ledelsen gør meget<br />
grundigt nu, siger Jens Nybo.<br />
En leder af minearbejderfagforeningen<br />
Futraenergetica i Colombia opfordrede<br />
tidligere på måneden DONG til<br />
at stoppe indkøbene øjeblikkeligt. Den<br />
opfordring vil Jens Nybo bringe videre<br />
over selskabets ledelse.<br />
- Jeg er ikke sikker på at en boykot er<br />
det rette våben lige nu, men når vores<br />
minearbejdere i Colombia sender det<br />
signal, skal vi selvfølgelig tage det alvorligt.<br />
(…)<br />
Eksemplet er fra august 2006. Og det var min fagforening der var med til at sætte det<br />
i gang. Jeg er af den opfattelse at det er denne type international solidaritet der kan<br />
knække ryggen på globaliseringsmonstret.<br />
29
Afslutning<br />
Ja, det var så en gennemgang af nogle af<br />
de væsentlige dele af syndikalismen sådan<br />
som jeg opfatter dem pt. Jeg håber<br />
det kan bruges til noget.<br />
Her på falderebet vil jeg gerne lige bruge<br />
nogle linier på at forsvare den danske<br />
fagbevægelse. Jeg har siden 2001 deltaget<br />
i det faglige liv i min fagforening og<br />
forbund, og jeg må<br />
indrømme at det<br />
nok ikke har været<br />
nemt for de faglige<br />
sekretærer og<br />
formænd at have<br />
med mig at gøre.<br />
Jeg er antiautoritær<br />
og nærer en<br />
dyb mistillid til alle<br />
over 45. Alligevel<br />
er jeg ikke hverken<br />
blevet ekskluderet eller kørt totalt ud på<br />
et sidespor. Det vidner om en hvis rummelighed<br />
og demokratisk tradition. En<br />
tradition der nok har været med til at<br />
holde enhedsfagbevægelsens enhed<br />
i mere end 100år. Noget næsten enestående<br />
i verdenen. Desuden kan man<br />
ikke komme uden om de enorme resultater<br />
som fagbevægelsen henter hjem år<br />
ud og år ind, nu som for 100 år siden.<br />
Jeg mener man skal passe på med at se<br />
den faglige historie som en lang rejse<br />
fra revolutionær til systembevarende. Så<br />
vidt jeg kan læse mig til passer det ikke.<br />
Fagbevægelsen var fra fødslen af topstyret<br />
og reformorienteret.<br />
30<br />
»Det ville være<br />
en forbrydelse<br />
mod klassen at<br />
forsøge at opdele<br />
den yderligere«<br />
For eksempel blev hovedaftalen fra 1899,<br />
der så godt som uændret regerer arbejdsmarkedet<br />
den dag i dag, vedtaget<br />
af det daværende LOs hovedbestyrelse<br />
uden at medlemmerne blev spurgt. Noget<br />
som nok ville være utænkeligt i dag,<br />
specielt efter en konflikt der var så hård<br />
at børnedødeligheden tredoblede i den<br />
periode konflikten stod på.<br />
Forskellen fra den-<br />
gang til i dag er<br />
nok nærmere at vi<br />
nu har en 100-årig<br />
historie med voksende<br />
fred og velstand,<br />
og derfor er<br />
vores organisation<br />
indrettet på fred<br />
og ikke på krig.<br />
Man må som revolutionær<br />
forstå og anerkende at man er<br />
et mindretal i arbejderklassen, og at i<br />
denne verden så sikrer fagbevægelsen<br />
et minimum af sammenhold og styrke i<br />
en klasse så splittet som nogen sinde.<br />
Det ville være en forbrydelse mod klassen<br />
at forsøge at opdele den yderligere,<br />
specielt så længe vi har mulighederne<br />
for at påvirke organisationen, samt at<br />
oprette vores egne underorganisationer,<br />
med egne vedtægter og kampformer, i<br />
form af klubberne.<br />
På et planlægnings stormøde for en af<br />
de store velfærdsdemonstrationer gik<br />
den ene revolutionære efter den anden<br />
på talerstolen og krævede at initiativet
læste til generalstrejke. Lige indtil formanden<br />
for stilladsarbejderne i København<br />
gik op og sagde at han ikke gad<br />
og høre et ord mere om generalstrejke<br />
fra andre end dem, der samtidig lovede<br />
at deres arbejdsplads lukkede på dagen.<br />
Derefter var der stille på de revolutionære<br />
rækker. Stilladsen i København<br />
lukkede i øvrigt deres arbejdspladser og<br />
mødtes til massemøde.<br />
Vi skal ikke splitte<br />
klassen, specielt<br />
ikke så længe vi<br />
end ikke kan samle<br />
vores egne kolleger<br />
bag vores krav. Jeg<br />
vil opfordre andre<br />
revolutionære til at<br />
tage arbejdstøjet<br />
på og prøve om<br />
i kan få ideer om<br />
internationalsoli-<br />
»Vi skal ikke<br />
splitte klassen,<br />
specielt<br />
ikke så længe<br />
vi end ikke kan<br />
samle vores<br />
egne kolleger<br />
bag vores<br />
krav«<br />
daritet, antiracisme, socialisme, basisdemokrati<br />
og qouierteori til at virke i virkeligheden<br />
lige der hvor vi arbejder og bor<br />
til dagligt, før vi skælder Helle Torning<br />
og Hans Jensen ud for ikke at prøve på at<br />
gennemføre det på landsplan. Hvis vi ikke<br />
kan henvise til resultater i virkeligheden<br />
kan jeg godt forstå at opbakningen til<br />
projektet er tøvende.<br />
Jeg mener at jeg igennem mit arbejde<br />
har forsøgt at skabe<br />
disse konkrete<br />
resultater, men<br />
jeg kan ikke prale<br />
af at det altid er<br />
lykkedes. Jeg håber<br />
at andre vil forsøge<br />
sig og have mere<br />
held med det end<br />
mig.<br />
Held og lykke!<br />
31
Læs mere<br />
Tilbage er det vel bare at give nogle links og bogtitler videre:<br />
Hjemmesider:<br />
www.3kronerung.dk : Hjemmesiden for min gamle ungdoms- og lærlingeklub.<br />
www.stilladsklubben.dk : De klart stærkeste og sejeste arbejdere i <strong>Danmark</strong> pt.<br />
www.aktionsgruppen.dk : Et sjovt og spændene arbejdsmiljøinitiativ.<br />
www.ladk.dk : Landsorganisationen af Arbejdsledige. Vigtige, men oversete.<br />
www.labourstart.org : Netværksbaseret international faglig solidaritet.<br />
www.labornotes.org : Noget af det samme som labourstart.<br />
www.fagligtansvar.dk : Har tidligere været noget af det mest spændende i dansk fagbevægelse,<br />
men er efter min mening blevet syltet ind i parlamentarisme.<br />
www.lpsf.dk : Den så vidt jeg ved bedste fagforening i <strong>Danmark</strong>.<br />
(TIB afd. 9 er med i opløbet, men har ikke en god hjemmeside.)<br />
www.geocities.com/syndikalister/ : Hjemmesiden for det hedengangne syndikalistinitiativ<br />
fra 2002.<br />
www.sac.se : Svensk anarkosyndikalistisk fagforening. Ca. 8.000 medlemmer<br />
www.cgt.es : Spansk anarkosyndikalistisk fagforening. Ca. 65.000 medlemmer<br />
www.iww.org : International syndikalistisk fagforening. De er nok ikke mange.<br />
Bøger:<br />
Danske revolutionære<br />
af Carl Heinrich Petersen.<br />
Dette er blot en af mange. Alle hans bøger er værd at læse.<br />
International arbejderbevægelse<br />
ABAs samling af små bøger om arbejderbevægelsen i 11 lande over hele kloden.<br />
Spanien, Italien, Frankrig, Brasilien og USA har afsnit om syndikalistiske fagforeninger.<br />
Vi tog skraldet<br />
af Hans Erik Madsen.<br />
Hans parti IS er måske ikke lige min kop te, men skraldemændenes faglige klub er<br />
lige efter mit hoved.<br />
Bare det holder min tid ud<br />
af Michael Valentin<br />
Han er skide ligeglad med <strong>Syndikalisme</strong>n, men hans analyse af problemet med de<br />
ansatte i fagbevægelsen er ret god.