MARTINs - Det Danske Missionsforbund
MARTINs - Det Danske Missionsforbund
MARTINs - Det Danske Missionsforbund
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Magasinet udgives af <strong>Det</strong> <strong>Danske</strong> <strong>Missionsforbund</strong><br />
og udkommer 8 gange om året, heraf er de to<br />
temablade Magasinet udsendes til menighedernes<br />
medlemmer. Artikler og indlæg udtrykker ikke nødvendigvis<br />
<strong>Missionsforbund</strong>ets teologiske grundlag.<br />
Abonnement<br />
Abonnement: Kr. 325,–<br />
(Pensionister kr. 275,–)<br />
Ansvarshavende<br />
Forbundsrådet<br />
v/formand Bo Lundgaard<br />
Se oplysninger nedenfor<br />
Redaktionsgruppe Menighedsstof<br />
Søren Mortensen, Ultvedparken 68<br />
9382 Tylstrup. Tlf. 98 26 13 41<br />
smort@stofanet.dk<br />
Redaktionsgruppe Temastof<br />
Per Hansen<br />
Enghavevej 3, 3200 Helsinge<br />
Tlf. 48 79 39 48 / 26 16 06 52<br />
redaktion@ddm–magasinet.dk<br />
Jeanette Munksbøl<br />
Faste medarbejdere<br />
Peter Götz<br />
Gunni Bjørsted<br />
Ruben Andersen Hoel<br />
Tomas Lindholm<br />
Annoncer (ikke i TEMA-numre)<br />
Kr. 3,25 pr. sp/mm for digitalt materiale. +25% for<br />
opsætning.<br />
Støtteannoncer kr. 3,– pr. sp/mm.<br />
Henvendelse til <strong>Missionsforbund</strong>ets sekretariat (se<br />
nedenfor).<br />
Nyt om navne (ikke i TEMA-numre)<br />
Deadline: den 1. 3 måneder før bladet udkommer.<br />
Henvendelse til <strong>Missionsforbund</strong>ets sekretariat (se<br />
nedenfor).<br />
Ekspedition<br />
Birgitte Tinggaard Nielsen<br />
Folstedvej 35, 9700 Brønderslev<br />
Tlf. 98 82 32 11<br />
magasinet@nypost.dk<br />
Grafisk design<br />
Giraffe | mail@giraffe.dk<br />
Oplag og Tryk<br />
1.250 hos HANDY PRINT, Skive<br />
ISSN 1603–1954<br />
<strong>Missionsforbund</strong>ets sekretariat<br />
Rosenlunden 17, 5000 Odense C<br />
Tlf.: 66 14 83 31. Fax: 66 14 83 00<br />
Nordea Reg 2374 konto 0370110700<br />
ddm@email.dk www.missionsforbundet.dk<br />
<strong>Missionsforbund</strong>et<br />
Missionsforstander: Peter Götz,<br />
Hyacintvej 6, 3060 Espergærde<br />
Tlf. 49 17 04 16<br />
missionsforstander@missionsforbundet.dk<br />
peter@goetz.dk<br />
Formand<br />
Bo Lundgaard<br />
Fælledvej 16, 7200 Grindsted<br />
Tlf.: 75 32 48 85<br />
formand@missionsforbundet.dk<br />
FOTOS i dette nummer<br />
Ruben Andersen-Hoel: Side 1, 22 og 23<br />
Jeanette Munksbøl: Side 1, 2, 3, 8, 11, 12, 13, 21<br />
og 24<br />
Privatfotos Anette Schütze: Side 4, 5, 6 og 7<br />
Free Burma Rangers: Side 14, 15, 16 og 17<br />
Arkivfotos Saddleback: 18,19 og 20<br />
<strong>Det</strong><br />
STØRS<br />
Af Jeanette Munksbøl, TEMA-redaktionen<br />
<strong>Det</strong> er tidlig morgen<br />
på landet.<br />
Solen har ikke<br />
været oppe længe<br />
nok til at fortrænge<br />
disen,<br />
men dog præcis<br />
så længe, at fuglene er vågnet, og veloplagte<br />
synger dagen ind.<br />
Markerne emmer af dug, mens kornet vipper<br />
i morgenluften, og valmuerne nikker<br />
velvilligt med deres store ansigter vendt<br />
mod himlen - den samme himmel, som<br />
sekunder efter blir det første tavse vidne<br />
til at seks 15-årige, med høj hastighed og i<br />
en stjålen bil, rammer ind i et vejtræ. Bilen<br />
væltes om på taget, kurer150 meter hen<br />
ad den ellers morgenstille vej, og lander få<br />
øjeblikke efter på tværs af kørebanen, ikke<br />
mange meter fra vores hus.<br />
Braget vækker mig, og skrigene, som synes<br />
at blive ved og ved i en hjerteskærende<br />
uendelighed, vil jeg når som helst kunne<br />
genkalde for mit indre øre.<br />
En ganske almindelig torsdag morgen<br />
klokken seks finder jeg så mig selv i græsrabatten<br />
foran naboens hus, med armene<br />
omkring en forslået og skrigende teenager.<br />
Få meter fra os ligger veninden og jamrer<br />
stille, med den ene arm næsten flået af. En<br />
af mine naboer sidder hos hende, og en anden<br />
dækker nådigt den kvæstede arm med<br />
et håndklæde. Derfra hvor jeg sidder, kan<br />
jeg se en pøl af blod brede sig på asfalten<br />
under hendes hoved. To drenge er løbet ud<br />
over markerne i panik, og to andre ligger<br />
tilsyneladende uden bevidsthed bag ved<br />
bilen.<br />
Den første halve time er kun fuglene, de<br />
nikkende valmuer og de drivende skyer<br />
sammen med os i kaos. Vi kan blot vente,<br />
bevare roen, trøste og lindre, holde om og<br />
holde ud og gi’ os selv.<br />
Den morgen i grøftekanten er kærligheden<br />
ikke teori, en varm følelse eller en<br />
smuk tanke.<br />
Lige dér, konfronteret med lidelsen, smerten<br />
og angsten, opdager jeg, at kærligheden<br />
ikke så meget er i tanken, som i kroppen.<br />
At den kommer fra et sted langt inde<br />
eller dybt nede, en uanet ressource, som<br />
fortæller mig og min krop, hvordan vi skal<br />
handle. At den mere er en urgammel indre<br />
drivkraft end en idé. At kærligheden gir<br />
sit helt eget gensvar på lidelse.<br />
”Rent instinkt”, vil nogen hævde.<br />
Men instinkter er til for overlevelse, og selvets<br />
overlevelse har aldrig været på kærlighedens<br />
dagsorden.<br />
Kærlighed kan man tvært imod dø af.<br />
Kærlighed kan være både upraktisk, fornuftstridig<br />
og farlig. Den er sjældent lønsom<br />
i gængs forstand, gør ikke rig eller<br />
magtfuld, dukker kun sporadisk op i prime<br />
time, og slet ikke i de kulørte blade.<br />
Kærligheden kaster sig ofte ud i umulige<br />
opgaver, og kærlighedens gerninger finder<br />
vi ikke sjældent midt i en blodig og<br />
uhyrlig virkelighed.<br />
Med Kristus kom kærlighed til verden<br />
– ikke i glimmer og rampelys, men i et<br />
uskønt sceneri med blod og kaos – det har<br />
ikke ændret sig meget siden.<br />
Kær/lig/he/den/over/vinderalt, synger<br />
Steffen Brandt fra TV2 optimistisk med sin<br />
helt egen overbevisende frasering.<br />
”Gør den nu også det?” spurgte vi os selv i<br />
redaktionen for et halvt års tid siden. <strong>Det</strong><br />
er jo et fuldstændig bibelsk udsagn, men<br />
holder det i vor (post)moderne verden?<br />
Er der ikke for mange forhold, der kuldsejler,<br />
for mange der slås og slår hinanden<br />
ihjel? For megen kold kynisme og karrieretænkning?<br />
2
3 LEDER<br />
TE...<br />
Er kærligheden ikke blevet kold hos de fleste,<br />
som bibelen advarer os om?<br />
Findes kærligheden stadig derude et sted?<br />
Er kærligheden overhovedet det, vi tror, den<br />
er – eller er den måske noget langt større<br />
og dybere, end vi selv og vores flimrende<br />
mediebetændte verden forestiller sig?<br />
”Kald det kærlighed – kald det li’ hva’ du<br />
vil – der findes ingen ord, ingen ord, der<br />
helt slår til, så kald det lige hvad du vil...”<br />
har Lars Lilholt sunget på festivalpladserne<br />
ud over det ganske danske land i et par<br />
årtier. Måske er det udsagn sandt i to betydninger:<br />
Sandt, at der ikke findes ord, der<br />
helt slår til – og sandt, ikke, at vi har kaldt<br />
det, hvad vi ville – men at vi har kaldt alt,<br />
hvad vi ville, for kærlighed.<br />
Må vi dog, hver især, i de vilkår og under de<br />
betingelser, som blev vores, genopdage,<br />
opleve og udleve kærlighedens sande væsen.<br />
Kun sådan demonterer vi absurditeten,<br />
og skaber forbindelse mellem det skønne<br />
og det virkelige.<br />
I dette nummer af magasinet TEMA har vi<br />
bedt mennesker, som på hver deres vis<br />
trækker på denne forunderlige kærlighedskraft,<br />
om at fortælle, hvordan kærligheden<br />
virker i deres liv. <strong>Det</strong> er forskelligt, hvad de<br />
kalder den: drivkraften, kilden, gudbilledligheden,<br />
en spejling. Fælles for dem er, at<br />
det er berøringen med en kærlighed, større<br />
end dem selv og deres egne behov, som<br />
gør dem til de ildsjæle, de er. Og at det er<br />
den personlige erfaring med denne kærlighed,<br />
som på mangfoldig måde lader dem<br />
sætte Guds riges aftryk i verden.<br />
”Så bliver da disse tre: tro, håb og kærlighed<br />
– men størst blandt dem er kærligheden!”<br />
Nye Testamente, Paulus’ første brev til menigheden<br />
i Korint, 1. kap. 13. vers.
I Bibelen kan man læse i 1. Korinterbrev<br />
13 at kærligheden, som tåler alt, tror<br />
alt, håber alt, aldrig ophører. Men er det<br />
nu også sandt. Udholder kærligheden<br />
virkelig alt?<br />
Kan den det? Hvad er kærlighed? Er det når<br />
vi er forelskede og lytter til popsange der<br />
omhandler kærligheden, går lange ture i<br />
måneskin, eller spiser en romantisk middag<br />
og vi føler, at vi er de eneste mennesker i<br />
hele verden og alt er godt. Eller måske når<br />
vi taler sammen i timevis i telefonen med<br />
vores elskede. Da er det måske lettere at<br />
tro på Biblens ord.<br />
Men hvad nu, når vi ikke er forelskede, eller<br />
den kærlighed vi troede vi havde, bliver<br />
testet. Hvor let er det så at tro på at kærligheden<br />
overvinder alt?<br />
For hvis Biblens ord er sande, er det så os<br />
mennesker, der giver op for let? Eller er der<br />
mere i det?<br />
For mig er den største og reneste kærlighed,<br />
den guddommelige kærlighed. <strong>Det</strong> er<br />
den rene kærlighed og kraft, vi alle bliver<br />
født med. <strong>Det</strong> er kraften, hvorfra vi alle<br />
kommer. Men desværre også den vi glemmer<br />
hurtigst. <strong>Det</strong> er den form for kærlighed,<br />
der ikke stiller krav. Den er betingelseløs.<br />
<strong>Det</strong> er, når vi mennesker får adgang til<br />
den kærlighed, at den kan være og er en<br />
drivkraft.<br />
Men det menneskelige sind har tendens til<br />
at afdramatisere den kraft vi alle har i os. Vi<br />
har alt for travlt med at dømme hinanden<br />
og holde os selv og andre nede. Vi stiller<br />
ofte betingelser for kærligheden, også selv<br />
om vi ikke er bevidste om det.<br />
Kærlighed mellem mennesker er stærk, og<br />
der findes vel nok ikke et stærkere bånd af<br />
For MARTIN<br />
Af Anette Schütze, psykoterapeut. Mor til Martin der døde i 2007.<br />
kærlighed, end den mellem mor og barn.<br />
Jeg troede, jeg vidste, hvad kærlighed var,<br />
indtil min søn blev født i 1990. Han blev,<br />
pga. af lægefejl, dybt hjerneskadet. <strong>Det</strong><br />
fik mig til at stille spørgsmålstegn ved alt.<br />
hvad jeg til det punkt havde lært om mig<br />
selv og kærlighed.<br />
Før jeg blev gravid, var jeg en arbejdende<br />
kvinde, var gift, havde venner, troede på<br />
Gud. Jeg var nok, hvad man kan kalde en<br />
gennemsnitsdansker. Jeg havde, hvad jeg<br />
anså for at være et fyldestgørende og tilfredsstillende<br />
liv.<br />
Mens jeg var gravid, gjorde jeg mig forestillinger<br />
om, hvordan livet med det nye<br />
barn ville være.<br />
Vores barn havde delvis mine gener og<br />
ville føre min familie videre til kommende<br />
generationer.<br />
Men den normale dreng med det normale<br />
potentiale var død ved fødslen. Fremtiden<br />
var slut, inden den begyndte.<br />
Alle mine planer, tanker, forestillinger om<br />
hvordan vores familie skulle være, måtte<br />
dø, for at jeg, i bogstaveligste forstand,<br />
kunne holde Martin i live.<br />
At Martin blev født som han gjorde, drev<br />
mig til en dyb eksistentiel krise. <strong>Det</strong> stred<br />
imod mine forestillinger om voksenlivet, livet<br />
som mor. Og af frygt for at gå til grunde,<br />
havde jeg så travlt med at holde sammen<br />
på mig selv, at det gik ud over ægteskabet.<br />
Men hvad der var værre, jeg blev fyldt med<br />
en ubeskrivelig vrede. Vrede imod lægen,<br />
der var skyld i at min søn, fik den skæbne,<br />
som han gjorde, men jeg blev også vred på<br />
Gud. Jeg kunne ikke forstå, hvis Gud virkelig<br />
elskede mig, hvordan han så lade dette<br />
ske?<br />
4<br />
Inden jeg blev mor, var der flere aspekter<br />
af min personlighed, som jeg tog for givet.<br />
Da jeg fik Martin, måtte jeg gang på gang<br />
stille spørgsmålstegn ved, hvem jeg i virkeligheden<br />
var.<br />
<strong>Det</strong> gik pludselig op for mig, at jeg hele mit<br />
liv havde holdt min kærlighed hemmelig.<br />
Havde ikke rigtigt givet udtryk for den. Der<br />
var tider, hvor jeg troede, at jeg ikke var i<br />
stand til at elske overhovedet. Alt det fik<br />
Martin åbnet op for. Jeg havde lært hjemmefra,<br />
at kærlighed var lig med ting og<br />
penge. Men dem slags havde ingen betydning<br />
for Martin. For at få et tæt og nært<br />
forhold til ham, måtte jeg give af mig selv.<br />
I de næsten 17 år, Martin levede skete det<br />
mange gange, at jeg var ved at give op.<br />
Netop fordi jeg, bare for at holde ham i live,<br />
elskede ham så højt, smertede det mig at<br />
jeg flere gange dagligt måtte påføre ham<br />
ubehag.<br />
Der var mange år hvor jeg næsten ikke sov,<br />
og jeg var fysisk drænet. Men jeg nægtede<br />
alligevel at give op. Den dybe og inderlige<br />
kærlighed jeg havde til ham, fik mig altid til<br />
at tage en dag mere. Nogle dage måtte jeg<br />
bede Gud om styrke til bare at klare mig<br />
igennem den næste time. Den fik jeg.<br />
Jeg følte hele tiden, at jeg måtte tage vare<br />
på andre, før jeg kunne tage mig af mig<br />
selv. Problemet var, at jeg aldrig tog mig<br />
af mig selv. Jeg var så optaget af, hvordan<br />
andre havde det, at jeg glemte mig selv i<br />
processen. <strong>Det</strong>te er noget, mange mødre<br />
kan nikke genkendende til. Vi ofrer os selv,<br />
men er det kærlighed? Vi bliver nødt til at<br />
give til os selv, før vi kan give til andre. <strong>Det</strong><br />
er ikke egoisme, men egen omsorg.<br />
MOTHER TERESA: ”Mod alle slags sygdomme findes der medicin og behandling, bare ikke mod det, at være uø<br />
tror jeg ikke, denne forfærdelige sy
5<br />
s skyld?<br />
nsket. Og hvis der ikke er hænder, der er villige til at tjene, og hjerter, der er villige til at elske,<br />
gdom nogensinde kan blive helbredt.”
Betragter vi vores sjæl som en bankkonto,<br />
så bliver vi nødt til at sætte penge ind, før<br />
vi kan hæve. Jeg hævede i mange år, uden<br />
at sætte ind.<br />
Jeg ville vise verden, hvor meget jeg kunne,<br />
men gik ned på det. Jeg valgte mig selv<br />
fra, og det gik galt.<br />
Vi er et produkt af alt, hvad vi kommer ud<br />
for, både godt og ondt. At Martin og jeg fik<br />
den skæbne, vi gjorde, gav mig anledning<br />
til at undersøge de leveregler, jeg selv er<br />
vokset op med. Jeg voksede op i et hjem,<br />
hvor børn skulle ses men ikke høres.<br />
Vor tids børn er ofte materielt forkælede.<br />
”Mine børn skal have alt det, jeg ikke selv<br />
havde”, siger vi alle sammen. Eller måske<br />
giver vi vores børn alle de materielle ting,<br />
for at dække over vores egen skyld over, at<br />
vi i virkeligheden ikke bruger nok tid sammen<br />
med dem. Fordi Martin var som han<br />
nu var, så havde han ingen glæde af computer,<br />
mobiltelefon eller dyrt mærketøj.<br />
<strong>Det</strong> eneste, jeg kunne give ham, var mig<br />
selv. Min kærlighed. <strong>Det</strong> skulle jeg dog<br />
først lære. Finde den del af mig selv. <strong>Det</strong><br />
var dejligt men også skræmmende at opdage,<br />
hvor megen kærlighed jeg faktisk<br />
rummede. Jeg forsøgte nogle gange at holde<br />
igen, så andre ikke skulle se det. Men<br />
det følelsesløse mønster jeg var vokset op<br />
i, var blevet brudt. <strong>Det</strong> gjorde Martin med<br />
sin blotte tilstedeværelse. På den måde<br />
opdagede jeg, at kærlighed faktisk staves<br />
T I D.<br />
Intet er mere vigtigt end den kvalitets tid vi<br />
bruger sammen.<br />
På grund af den dybe og nogle gange overvældende<br />
kærlighed jeg følte for Martin,<br />
smertede det mig at være vidne til alt det,<br />
han skulle igennem, og at jeg som mor ikke<br />
bare kunne tage hans smerte og bære den<br />
for ham. Der var så mange følelser, som<br />
jeg ikke kunne rumme. Men det gik op for<br />
mig, at ved at skubbe de følelser til side og<br />
bare handle, slap jeg for at mærke angsten,<br />
fortvivlelsen, vreden og sorgen, der gennemsyrede<br />
min krop.<br />
Jeg vidste endnu ikke, at det var som at<br />
holde en badebold under vand. Jeg brugte<br />
så mange kræfter på at holde følelserne<br />
væk, og efterhånden måtte jeg finde på<br />
andre metoder til at holde dem nede. Sorgen,<br />
vreden angsten var ved at æde mig<br />
op. Jeg brugte absurde mængder af mad<br />
for at kvæle de ubehagelige følelser, og<br />
snart var de så dybt begravet, at min sjæl<br />
nærmest døde. Jeg tilsidesatte mig selv<br />
fuldstændigt og udviklede en spiseforstyrrelse.<br />
<strong>Det</strong> var den eneste måde, jeg følte,<br />
jeg kunne overleve på.<br />
Gennem hele livet med Martin har jeg ofte<br />
følt mig mere som plejer end som mor. Der<br />
var så mange praktiske ting der skulle gøres,<br />
bare for at holde ham i live. Men en<br />
del af mig følte også, at jeg ved at føle mig<br />
som plejer, kunne lægge afstand til den<br />
umenneskelige smerte.<br />
Først kort inden Martin død, gav jeg endeligt<br />
slip, og overgav mig til min rolle som<br />
mor, og den smerte det var, at se mit barn<br />
dø. <strong>Det</strong> eneste jeg kunne gøre var, at bede<br />
til Gud om at give mig styrke til at give slip<br />
på Martin, og at kunne gå igennem den<br />
smerte det ville være at miste ham.<br />
Jeg vidste allerede, at jeg elskede ham nok<br />
til at jeg ikke længere vil holde på ham.<br />
Jeg kan ikke forklare det med ord, men<br />
jeg vidstem, at ved at overgive mig helt til<br />
kærligheden og derved også til Gud, var<br />
jeg ikke var alene. <strong>Det</strong> var den kraft, der<br />
fik mig til at klare mig igennem dagen. <strong>Det</strong><br />
var som om, jeg fik de kræfter, jeg skulle<br />
have, og de rigtige mennesker blev sendt<br />
6<br />
til mig på de rigtige tidspunkter. Jeg lod mit<br />
eget ego træde til side i fuld tillid til processen.<br />
Ved at gøre det, fik jeg adgang til den<br />
stærke Guddommelige kærlighed, som vi<br />
alle har adgang til, men måske er bange<br />
for at mærke.<br />
For den mærkes kun, når vores ego træder<br />
til side.<br />
Jeg har ofte spurgt mig selv, om det var<br />
mig, der holdt Martin i live. Var det min<br />
dybe kærlighed til ham, der afholdt ham<br />
fra at få den fred, som han måske gerne<br />
ville have haft. Elskede jeg ham for meget,<br />
eller var min kærlighed destruktiv? Holdt<br />
den ham i live, fordi jeg ikke kunne give<br />
slip? Eller var det min dybe kærlighed til<br />
ham, der gav ham flere år, end nogen læge<br />
havde troet var muligt? Måske er døden<br />
perfekt timet? Var det Guds vilje, at Martin<br />
blev så gammel som han gjorde?<br />
Jeg tænker meget over min mission her i<br />
livet. Jeg ved, at Martin kom til mig af en<br />
grund. <strong>Det</strong> er ikke så længe siden, at jeg<br />
begyndte at forstå det. Jeg er her for at tjene<br />
Gud. <strong>Det</strong> er vi alle, og vi var har alle vores<br />
måde at gøre det på. Martin blev også<br />
født til at tjene Gud. Martins mission var at<br />
lære mig, hvad kærlighed er. Vi gik meget<br />
igennem, for at jeg kunne få den lærdom.<br />
MOTHER TERESA: ”<strong>Det</strong> er let nok at elske mennesker, der er lang<br />
Luk kærligheden ind i dit hjem, for det er h
7<br />
Han var nøglen til min kærlighed. Måske<br />
har jeg af frygt for at miste, holdt fast på<br />
noget, som skulle have været sat fri. <strong>Det</strong><br />
gik op for mig, at Martin var blevet min<br />
identitet. Så hvem ville jeg være, hvis han<br />
døde? <strong>Det</strong> kunne jeg ikke svare på og det<br />
var skræmmende.<br />
For mig er kærlighed også at overgive sig<br />
til noget, som er større. Jeg havde gennem<br />
mange år haft så mange følelser i min krop,<br />
som jeg forsøgte at holde nede, og først da<br />
jeg overgav mig, følte jeg, at der kom hul<br />
på bylden.<br />
Jeg var så langt nede, jeg kunne komme,<br />
da jeg nærmest i desperation bad Gud om<br />
at tage byrden fra mig. Jeg magtede ikke<br />
længere at holde alle følelserne nede.<br />
Min sjæl havde været død alt for længe, og<br />
alt for længe havde jeg, pga. af min dybe<br />
kærlighed til min søn, tilsidesat mig selv og<br />
gjort maden til min ven.<br />
Som børn får vi alle stempler eller etiketter<br />
af vores forældre, som vi meget ofte ikke<br />
engang sætter spørgsmålstegn ved. En af<br />
mine etiketter var, at jeg var den stærke.<br />
Jeg stillede aldrig spørgsmålstegn ved det.<br />
Heller ikke når jeg var ved at gå ned. Jeg<br />
tillod ikke mig selv at føle den smerte, jeg<br />
havde inden i mig.<br />
Jeg tænkte, at hvis jeg ikke gjorde det, så<br />
var jeg svag og svaghed var ikke tilladt i<br />
min familie. Men styrken var jo kun en delvis<br />
maske.<br />
Jeg måtte smide min sociale maske for at<br />
finde ud af, hvem jeg i virkeligheden var.<br />
For mig blev det ikke kun en vej frem, men<br />
også en vej ind – ind i mig selv.<br />
Jeg begyndte at tale med en psykolog, som<br />
fik lukket op for alle de følelser, jeg havde<br />
forsøgt at holde nede. <strong>Det</strong> gik også op for<br />
mig, at jeg ikke kun var vred på hele verden,<br />
men også havde været det på Gud.<br />
Jeg begyndte at læse i bibelen igen. Endnu<br />
en gang, som så mange gange før, var den<br />
med til at give mig den fred, som jeg i så<br />
mange år havde søgt efter de forkerte steder.<br />
Jeg lærte at føle kærlighed til mig selv,<br />
hvilket jeg ikke havde gjort før. Jeg lærte,<br />
at når jeg følte mig ked af det eller stresset,<br />
hvilket tidligere resulterede i overspisning,<br />
så kunne jeg sætte mig ned og lave<br />
lidt vejrtrækningsøvelser. Så ville trangen<br />
forsvinde, og mit ellers meget høje stressniveau<br />
ville gå ned.<br />
Jeg lærte, at kærlighed også er at tilgive<br />
det utilgivelige. Jeg tilgav fødselslægen,<br />
og da jeg havde gjort det, havde han ikke<br />
længere nogen magt over mig. Min tilgivelse<br />
betyder ikke, at det, han gjorde, var<br />
i orden, men jeg ligger ikke længere under<br />
for den vrede, jeg følte før.<br />
Vreden sendte mig i et emotionelt fængsel,<br />
men kærligheden satte mig fri.<br />
t væk. <strong>Det</strong> er ikke altid så let, at elske dem, der er nærmest.<br />
er, den indbyrdes kærlighed skal begynde.”<br />
”På den måde opdagede jeg,<br />
at kærlighed faktisk<br />
staves T I D.”<br />
Martin døde fredfyldt i mine arme en smuk<br />
og varm aften i maj 2007. Han tog tilbage<br />
til den kraft, han kom fra. <strong>Det</strong> giver mig<br />
fred at vide det. <strong>Det</strong> giver mig fred at vide,<br />
at den kærlighed havde til ham gjorde, at<br />
hans liv her på jorden ikke var spildt. Martin<br />
lærte mig, hvad kærlighed i virkeligheden<br />
er, og han var nøglen til mit hjerte.<br />
Min kærlighed til ham er ikke blevet mindre,<br />
fordi han ikke længere er her fysisk.<br />
Min sorg og smerte over at have mistet<br />
ham er til tider ubærlig, men jeg ved, at<br />
jeg vil komme igennem det en dag. Ved at<br />
bruge kærligheden som drivkraft og være<br />
taknemmelig for den tid han var her og<br />
glædes over, hvor mange mennesker han<br />
faktisk rørte, så vil en del af ham altid være<br />
her. Martins jordiske rester ligger på en<br />
smuk kirkegård nord for København, men<br />
selv er han begravet i mit hjerte.<br />
Jeg lovede Martin på hans dødsdag, at jeg<br />
til ære for ham ville leve mit liv fuldt ud.<br />
Jeg vil aldrig mere lukke mit hjerte, men<br />
lade det være fyldt af den kærlighed, som<br />
han fik åbnet for, og som jeg nu ved, at jeg<br />
til hver en tid har adgang til.<br />
Med den livserfaring jeg har, og de oplevelser<br />
jeg har været igennem, har livet lært<br />
mig, at Guds kærlighed er en drivkraft, som<br />
vi alle har adgang til. <strong>Det</strong> eneste vi skal<br />
gøre er at vælge til. Ubetinget.<br />
Så for at svare på det spørgsmål, som startede<br />
det hele. Kan Kærligheden udholde<br />
alt?<br />
Ja. <strong>Det</strong> tror jeg på, af hele mit hjerte.
Pludselig gik det op for<br />
mig, at mødet med Guds<br />
kærlighed kun handler<br />
om at blive fundet og<br />
at lade sig finde<br />
– Punktum !!<br />
<strong>Det</strong> var<br />
overrumplende..!<br />
8
9<br />
Thyge og<br />
Interview med præst, demonstrant, og fodboldtræner<br />
Thyge Enevoldsen, fra Grønnevangskirken i Hillerød<br />
KÆRLIGHEDEN<br />
Af Jeanette Munksbøl, TEMA-redaktionen<br />
Hvad er kærligheden? Er den større, og<br />
end hvad, kan den vælges eller er valget<br />
truffet? Skal man altid vælge kærligheden<br />
før alt andet, også når det tilsyneladende<br />
er håbløst? Overlever man<br />
på kærlighed, eller dør man af den? Har<br />
kærlighed en pris? Kan man overhovedet<br />
elske, uden at betale en pris?<br />
Kærligheden tåler alt, tror alt, håber alt,<br />
udholder alt...<br />
Så bliver da tro, håb og kærlighed, disse tre<br />
– men størst af dem er kærligheden...<br />
Jeg har ringet Thyge op en søndag aften,<br />
egentlig bare for at finde et tidspunkt hvor<br />
jeg kan lave det interview, vi har aftalt.<br />
Selv har jeg netop siddet og forsøgt at<br />
italesætte lidt af det, vi gerne vil spore os<br />
ind på i nærværende nummer, og at formulere<br />
nogle overordnede spørgsmål. Jeg<br />
læser dem op for ham i telefonen, og der<br />
blir stille.<br />
Der går et stykke tid, før Thyge bryder tavsheden:<br />
”<strong>Det</strong> er meget overordnede spørgsmål,”<br />
siger han – ”og jeg oplever jo livet<br />
mere konkret...”<br />
Jeg iler med at understrege, at det netop er<br />
på grund af hans konkrete tilgang til det at<br />
være præst, til tilværelsen, til irakiske asylansøgere,<br />
til det at være menneske, at vi<br />
har bedt ham om at medvirke.<br />
Så kommer ordene strømmende, og det<br />
går op for mig, at nu er vi midt i det; febrilsk<br />
finder jeg blok og kuglepen, og begynder<br />
at notere.<br />
”For mig” begynder Thyge, ”blev Guds kær-<br />
lighed for alvor opdaget gennem lignelsen<br />
om den fortabte søn.<br />
Der gik nogle år, før jeg fandt ud af, at det<br />
var så STORT! Indtil da havde jeg lært at de<br />
tre lignelser i Lukas evangeliet kap.15 – først<br />
om fåret og om mønten og dernæst om<br />
den fortabte søn – at disse lignelser udtrykte<br />
en slags teologisk balance i det at møde<br />
Gud: På den ene side - at blive fundet ligesom<br />
fåret og mønten. Og på den anden<br />
side at gå i sig selv og omvende sig ligesom<br />
sønnen - for til sidst at vende hjem.<br />
I 1999 sad jeg så på Menighedsfakultetet i<br />
Århus og hørte en gammel mellemøst-missionær<br />
Kenneth Bailey genfortælle lignelsen<br />
om den fortabte søn. Pludselig gik det<br />
op for mig, at mødet med Guds kærlighed<br />
kun handler om at blive fundet og at lade<br />
sig finde – punktum !! <strong>Det</strong> var overrumplende..!<br />
Bailey tog os med ind i det mellemøstlige<br />
univers - den kontekst, som er selve baggrunden<br />
for at forstå, hvad det egentlig er,<br />
Jesus siger med den fortælling. Når lignelsen<br />
om den fortabte søn blev fortalt ude i<br />
de små landsbyer i palæstina, fandt Bailey<br />
på tilhørernes reaktioner ud af, hvor uhørt<br />
provokerende den var. Ingen med en mellemøstlig<br />
kulturbaggrund kunne forestille<br />
sig det utænkelige: At en søn, som har kastet<br />
så stor en skam – ikke bare over sin far,<br />
men over hele sin slægt og sin landsby – at<br />
sådan en person overhovedet kunne drømme<br />
om at vende hjem til landsbyen igen.<br />
Sønnen ville nemlig ved sin tilbagevenden<br />
gå en krank skæbne i møde. Efter forskrifterne<br />
i de jødiske Talmud-skrifter blev man<br />
kort og kontant straffet med udstødelse,<br />
hvis man som den fortabte søn havde sat<br />
familiens og landsbyens rigdom over styr<br />
blandt hedninger.<br />
Landsbyens mænd ville<br />
tage imod synderen<br />
ved byporten, trække<br />
ham ind på torvet og<br />
gennemføre en nøje<br />
beskrevet udstødelsesceremoni:<br />
”Quetzatza”.<br />
Hver enkelt ville smide en håndfuld brændt<br />
korn eller jord i en lerkrukke, og derefter<br />
kaste krukken i jorden foran den unge<br />
mands fødder, så den knustes, mens de<br />
udtalte dommen: ”På samme måde som<br />
denne krukke er knust, er vores forhold til<br />
dig nu ødelagt – du har ikke mere med os<br />
at gøre!”<br />
Derefter ville den unge mand ikke længere<br />
være en del af deres fællesskab, og måtte<br />
flakke ensom og fremmed om.”<br />
I lignelsen fortæller Jesus, at faderen på<br />
lang afstand får øje på sin bortløbne søn, og<br />
løber ham i møde. I Mellemøsten løber en<br />
mand med respekt for sig selv bare ikke…<br />
”Gør han det”, fortæller Thyge, ”mister han<br />
anseelse. <strong>Det</strong> er uværdigt – og derfor nærmest<br />
utænkeligt.”<br />
FAKTABOKS:<br />
Thyge Enevoldsen<br />
Født 1960 i Hvide Sande.<br />
Gift med Grethe og har 3 voksne<br />
børn.<br />
Teolog fra Menighedsfakultetet i<br />
Århus.<br />
Præst i Grønnevang kirke, Hillerød,<br />
siden 1991.<br />
Deltidsansat som socialarbejder<br />
ved Hillerød kommune siden 1999.<br />
Jean-Jacques Rousseau: ”Vi kalder kun kærligheden blind,<br />
fordi dens evne til at se langt overskrider vores forestillingsevne.”
”Så hvorfor løber faderen?! Hvorfor løber<br />
han??!!” spørger Thyge, og telefonen er<br />
ladet med begejstring, da han efter at ha’<br />
ladet spørgsmålet hænge i luften præcis<br />
så længe, at jeg selv når frem til svaret,<br />
udbryder: ”- fordi han ville komme først!!!<br />
Han løb ud gennem landsbyen for at komme<br />
først og redde sønnen fra dom og udstødelse!!<br />
Faderen løber, for at nå sin søn<br />
før dommerne !! Faderen redder den søn,<br />
som netop har bragt den allerstørste skam<br />
over familien. Faderen ta’r selv skammen<br />
på sig, og ifører sønnen sin egen festdragt<br />
– husets fineste. Faderen iklæder i al offentlighed<br />
sønnen sin egen retfærdighed,<br />
så hele landsbyen kan se, at forsoningen<br />
har fundet sted !!<br />
Dét er den kærlighed, som er blevet min<br />
drivkraft. Gennem Jesus har jeg fået lov til<br />
at opdage og tro og tage imod, at sådan<br />
er Gud !!!”<br />
Beretningen fortæller videre, at den ældste<br />
søn ikke vil feste med; at han, misundelig<br />
og fornærmet blir stående udenfor. ”Også<br />
det var i mellemøsten en skam” fortsætter<br />
Thyge Enevoldsen ”– en søn betvivlede ikke<br />
offentligt sin fars beslutninger og dømmekraft.<br />
Da faderen forlader festen for at gå<br />
ud til denne anden søn, er det endnu en<br />
uhørt handling fra faderens side. Når værten<br />
undtagelsesvis forlod festen, var det<br />
en del af traditionen, at hele festen standsede;<br />
musikken hørte op, ingen spiste, drak<br />
eller dansede, før værten igen var tilbage.<br />
Så endnu engang tilsidesætter faderen alle<br />
konventioner, al overlevering og sin egen<br />
anseelse – fordi kærligheden er større!”<br />
Jeg er stille og lidt eftertænksom – overvejer<br />
mit næste spørgsmål. <strong>Det</strong> får jeg ikke<br />
stillet, for Thyge lader ufortrødent sin tankerække<br />
fortsætte: ”Da jeg sad der i Århus<br />
den dag i 1999 sammen med alle de andre<br />
præster, blev jeg klar over, at det evange-<br />
lium, jeg indtil da havde forkyndt, var alt,<br />
alt for småt.<br />
Kærligheden er større!<br />
Dét er min drivkraft!<br />
Den kærlighed har jeg også mødt gennem<br />
andre mennesker. Jeg husker den fra min<br />
barndom – spejlinger af den fuldkomne<br />
kærlighed; en kærlighed som gi’r håb, som<br />
inspirerer.<br />
En kærlighed som spejledes ind i konkrete<br />
livssituationer, mennesker, som har set<br />
mig med Guds blik. <strong>Det</strong>te blik, som ser<br />
hvor stort et andet menneske er: et barn,<br />
en konfirmand, ens næste. I Guds målestok<br />
er mennesket større end alt andet. Et sted<br />
siger Jesus: ”<strong>Det</strong>, min far har givet mig, er<br />
større end alt andet...” – det, hans far har<br />
givet ham er os..! <strong>Det</strong> er et mirakel at få<br />
lov til at se et andet menneske, som Gud<br />
ser det.<br />
Når jeg tænker tilbage, synes jeg, at jeg kan<br />
huske de mennesker, der så mig sådan.<br />
Derfor er omdrejningspunktet for mig blevet<br />
billedet af faderen, der løber for at<br />
komme først, som ta’r skammen på sig,<br />
vinder sit barn tilbage, befrier det fra dommen<br />
– det er mit kildespring”, konkluderer<br />
Thyge Enevoldsen.<br />
”Jeg havde jo mødt kærligheden længe<br />
før det nye møde med evangeliet tilbage<br />
i 1999. Men pludselig fandt jeg ud af, hvor<br />
meget den kærlighed hænger sammen<br />
med Jesus. Og hvor sandt det er, når Jesus<br />
siger, at ”- det vand jeg gir bli’r et kildespring<br />
...””<br />
Jeg spørger, hvad mødet med den store<br />
kærlighed - sådan helt konkret – har betydet<br />
i Thyges liv – både som præst og som<br />
menneske. ”Jamen det er jo det, der gør,<br />
at jeg elsker at ha´ med mennesker at gøre<br />
– både i kirken, i lokalområdet og som træner<br />
på fodboldbanen. <strong>Det</strong> er jo nok også<br />
det, som gør, at vi ikke kan holde ud stiltiende<br />
at se på den situation, vores irakiske<br />
10<br />
flygtninge er i.<br />
Et ægtepar fra kirken havde nogle irakiske<br />
kristne med i bibelkreds, så vi lærte dem<br />
at kende. På den måde opdagede vi, hvordan<br />
det er, de bliver behandlet. <strong>Det</strong> gik op<br />
for os, at vores asylpolitik er urimelig og<br />
umenneskelig, og det blev umuligt at holde<br />
mund. Kærligheden gør, at det er umuligt.<br />
<strong>Det</strong> er da ikke altid, at jeg gider eller orker,<br />
men kærligheden skubber på...”<br />
Jeg bemærker, at også mennesker, som<br />
ikke bekender sig til en bestemt overbevisning,<br />
kan synes at være drevet af en stærk<br />
uegennyttighed og kærlighed til en sag, til<br />
næsten.<br />
Thyges kommentar lyder: ”Jeg kan ikke<br />
overskue, hvad der er andres motiver og<br />
kilde. Jeg må blot konstatere, at nogle<br />
mennesker simpelthen spreder kærlighed<br />
omkring sig på en måde, som inspirerer og<br />
stemmer til taknemlighed og ydmyghed.<br />
<strong>Det</strong> er guddommeligt, et mirakel, en gave,<br />
hver gang det sker. Jeg tilskriver det den<br />
kærlighed, som har elsket os først – også<br />
hos mennesker, som ikke nødvendigvis bekender<br />
sig til en religiøs overbevisning. <strong>Det</strong><br />
er nærmere en Gudbilled-lighed, en spejling<br />
i os som mennesker. <strong>Det</strong> er dét, som<br />
gør, at vi overhovedet kan være til i denne<br />
her verden – at den kærlighed findes. <strong>Det</strong><br />
er en betingelse for liv, på samme måde<br />
som at solen skinner. En kærlighed, som vi<br />
er afhængige af fortsat lever og ånder i vores<br />
folkesjæl.”<br />
André Gide: Kærligheden er sådan indrettet, at den ikke kan stå stille -<br />
den må vokse for ikke at blive mindre.
11<br />
” DU ER I VERDEN for at tjene menneskene, ikke Gud.<br />
Hvis du bestemmer dig for at glemme dette vrøvl om<br />
Guds nærvær og Guds fravær og retter al din kraft mod<br />
menneskene, så bliver dine gerninger Guds gerninger.<br />
Nedgør ikke dig selv ved bestandigt at flirte med din tro<br />
og dine tvivl. Du kan ikke forlange klarhed, tryghed,<br />
indsigt. Prøv at forstå, at Gud er i sit værk, ligesom<br />
Bach lever i sin h-moll-messe. Du tolker et partitur.<br />
Undertiden er det gådefuldt, det er uundgåeligt. Når du<br />
lader musikken lyde – så åbenbarer du Bach. Læs noderne!<br />
Og spil dem efter evne. Men tvivl ikke på Bachs og<br />
Skaberens eksistens.”<br />
Nathan Söderblom til Henrik, i Ingmar Bergman’s roman DEN GODE VILJE
13<br />
Af Jeanette Munksbøl, TEMA-redaktionen<br />
At<br />
elske<br />
er at<br />
træffe en<br />
beslutning fra<br />
dybet af sit indre.<br />
Fortsat at elske er,<br />
konsekvent og vedholdende,<br />
at stå ved sit valg, og til<br />
stadighed sige ja til det,<br />
man har besluttet.<br />
Kærligheden koster i sin<br />
yderste konsekvens alt,<br />
kræver alt af os, og forlanger<br />
ubarmhjertigt, at vi uden<br />
forbehold overgir os selv til<br />
den anden.<br />
Kærligheden fødes dagligt i os,<br />
når vi vælger at gi’ afkald på<br />
livet, som noget, vi personligt<br />
har råderet over, for at række<br />
ud over os selv, og leve på<br />
kærlighedens betingelser:<br />
ikke at ville forandre, men at<br />
acceptere ikke at ville eje, men at<br />
gi’ af os selv ikke at binde, men at<br />
slippe.<br />
”Den, som tør miste sit liv skal<br />
vinde det...” siger Jesus. ”At vove<br />
er at miste fodfæstet for en tid –<br />
ikke at vove er at miste livet for<br />
altid,” konkluderer Søren Kierkegaard.<br />
At elske et andet menneske må være<br />
livets største vovestykke.<br />
Kærligheden ikke bare tåler sandheden –<br />
den lever af den!<br />
Også forskelligheden trives i<br />
kærligheden.<br />
Hvor der er kærlighed og accept vil to<br />
være mere helstøbte end én.<br />
I et fællesskab, hvor ingen søger sit eget,<br />
vil to kunne udrette, hvad én ikke magter.<br />
Ofte tænker vi på kærlighed og vrede som<br />
to uforenelige størrelser.<br />
Derfor siger vi: ”Jeg elsker dig, men jeg<br />
er vred på dig”.<br />
Hvor kærligheden er til stede, er det<br />
muligt at sige: ” Jeg elsker dig, og er<br />
vred på dig.”<br />
Kærlighedens modsætning er aldrig<br />
uenigheden – men altid ligegyldigheden!<br />
I kærligheden trives drømmen om det<br />
fuldkomne, side om side med<br />
styrken og viljen til at vandre sammen med,<br />
og at elske, det ufuldkomne;<br />
nu og her, og under de forhåndenværende<br />
omstændigheder.<br />
”Hvis en mand gav al sin rigdom bort for<br />
kærlighed, ville man da ringeagte ham?” (Kong<br />
Salomons højsang)<br />
For at bevare det kærlighedens kim som er<br />
nedlagt i dit hjerte, må du til stadighed gi’<br />
bort af dine personlige”rigdomme”:<br />
Retten til at ha’ ret, til at mistro, til<br />
at bebrejde, til at være i centrum –<br />
og ingen vil kunne ringeagte dig<br />
for det, for tør du opgi’<br />
den ret, vil det blive<br />
til rigdom og<br />
velsignelse i<br />
dit liv!
Kærlighedens svar er<br />
HANDLING<br />
Af Per Hansen, TEMA-redaktionen<br />
Karen og David Eubank lever sammen<br />
med deres tre børn på 2, 5 og 7<br />
år i grænselandet mellem Thailand og<br />
Burma. Herfra foretager de rejser ind i<br />
Burma for at yde nødhjælp og trøst til de<br />
mange internt fordrevne flygtninge i de<br />
øde egne i det østlige Burma.<br />
I foråret 2008 har nyhederne været fyldt<br />
med beretninger om naturkatastrofer i den<br />
sydvestlige del af Burma og om magthavernes<br />
manglede modtagelighed for udefra<br />
kommende nødhjælp. Situationen i landet<br />
er værre end nogensinde. Efter at oppositionspolitikeren<br />
Aung San Suu Kyi igen er<br />
blevet tilbageholdt og sat i husarrest, har<br />
generalerne knust ethvert tilløb til at oprette<br />
demokratiske tilstande i landet. Etniske<br />
mindretal oplever mord, voldtægt, tvangsarbejde,<br />
religiøs forfølgelse, tvangsforflyttelse<br />
og nedbrænding af deres landsbyer.<br />
Resultatet er mere end 1 million fordrevne<br />
og i hundredetusindevis af flygtninge.<br />
Ægteparret Eubanks arbejder for frihed i<br />
Burma; åndelig frihed og, som en naturlig<br />
frugt af dette, også politisk frihed. Deres<br />
mission er at hjælpe, indgyde håb og bringe<br />
kærlighed til alle mennesker i Burma, uanset<br />
stammetilhørsforhold eller religion. De<br />
træner og indsætter teams, som går over<br />
grænsen med medicin, lærere, præster og<br />
andre for at yde nødhjælp til de mange<br />
internt fordrevne flygtninge som er under<br />
angreb fra den burmesiske hær.<br />
Ved at sende teams og gå sammen med<br />
disse mennesker ind i krigszonen håber de<br />
14<br />
at kunne bringe hjælp til de undertrykte og<br />
tænde små bål af kærlighed og håb.<br />
De støtter forsonings- og enheds tiltag<br />
mellem forskellige etniske minoriteter og<br />
det burmesiske folk, og koordinerer årlige<br />
møder og seminarer. Eubanks støtter også<br />
evangelisation, kirkeligt arbejde, kostskoler<br />
og undervisningsprogrammer for de<br />
etniske minoriteter i Thailand.<br />
David og Karen har skrevet hver sin lille artikel<br />
om hvad der driver dem til at opgive<br />
et normalt, trygt og ordinært familieliv og<br />
rejse med hele familien i et af verdens farligste<br />
områder:<br />
David fortæller:<br />
EN HjERTESAG<br />
Denne artikel er skrevet for at forklare hvorfor<br />
vi, med hele familien, går ind i Burma.<br />
Når vi tager af sted sker det efter megen<br />
bøn, omtanke og efter samtale med vores<br />
venner. Vi er kontinuerligt i gang med at<br />
optræne nye ledere, at yde hjælp til de internt<br />
fordrevne flygtninge (IFF), at møde<br />
vores venner og stå sammen med dem i<br />
de svære tider.<br />
- Situationen i Burma bliver stadig vanskeligere.<br />
- Mens vi var på en hjælpeaktion dybt inde<br />
I Burma tidligere i år, blev Aung San Suu Kyi<br />
arresteret og mange af hendes støtter blev<br />
myrdet. Uanset om man er indfødt burmeser<br />
eller tilhører en af de mange etniske<br />
minoriteter i Burma, kan man ikke vide sig<br />
sikker for terroren fra magthavernes side.<br />
Vi har hjulpet og behandlet og bedt for<br />
mange kvinder, som er blevet voldtaget af<br />
Elsa Gress: Hvis kærligheden er en illussion, så til helvede med virkeligheden.
15<br />
soldaterne fra den burmesiske hær, børn<br />
som er blevet skudt, forældre som har set<br />
deres børn blive smidt ind i brændende bål<br />
og utallige andre ugerninger.<br />
- Vi ønsker at bære vidnesbyrd om Guds<br />
kærlighed i både ord og handling. <strong>Det</strong>te<br />
ønske driver os. Vi ønsker at stå ved deres<br />
side, som har brug for hjælp, og fortælle<br />
verden om deres lidelser. De har brug for<br />
kærlighed, retfærdighed og nåde. Og dette<br />
gælder alle i Burma; de pro-demokratiske<br />
grupper, de etniske minoriteter, diktatorerne<br />
og deres hær – alle har de værdi og brug<br />
for Guds kærlighed.<br />
- Skønt det er magthaverne der har forårsaget<br />
de største lidelser, er ingen af de ovennævnte<br />
grupper uskyldige. Alle må bære<br />
sin del af skylden. Alexander Solzhenitsyn<br />
lærte fra sine mange fængselsophold un-<br />
der et andet diktatorisk system: ”Gradvist<br />
gik det op for mig, at den linie, der går<br />
imellem godt og ondt, ikke går mellem stater,<br />
socialklasser eller politiske partier, men<br />
direkte igennem ethvert menneskehjerte.”<br />
Vi efterstræber disse menneskehjerter og<br />
kæmper for menneskelighed.<br />
- Vi tager af sted med hele vores familie for<br />
at dele vores liv med de forfulgtes familie.<br />
Nogle vil sikkert stille spørgsmålstegn ved,<br />
om det er klogt at arbejde på denne måde.<br />
Vi erkender, at vi begår fejl, men når vi går<br />
ud, går vi i tro og tillid til Gud.<br />
- Når vi bliver presset og truet på livet, vil<br />
de fleste af os stille spørgsmålet: Hvordan<br />
skal det dog gå med mig? <strong>Det</strong> rigtige<br />
spørgsmål er imidlertid: ”Hvad skal jeg<br />
gøre?” Når vi stiller os selv det spørgsmål,<br />
vil vi finde kærlighedens svar. Og gøre det<br />
vi må gøre, drevet af kærligheden i hjerte,<br />
sind og sjæl:<br />
- Vi elsker det burmesiske folk og ønsker at<br />
hjælpe dem. <strong>Det</strong> er vores hjerte…<br />
Vi mener at undertrykkelse er moralsk forkert,<br />
det er vores sind.<br />
- Vi rejser ind i Burma, fordi burmesere<br />
også er Guds børn, og det rigtige at gøre er<br />
at forsøge at hjælpe dem og stå ved deres<br />
side. <strong>Det</strong> er vores sjæl.<br />
- Vi rejser med vores familie med hjælp<br />
og støtte fra mennesker over hele verden.<br />
Ikke for at tage unødige risici, ej heller kan<br />
vi være sikre på, hvor stor en forskel vores<br />
arbejde gør, men vi vil gerne være kærlighedens<br />
vidnesbyrd.<br />
HvORFOR TAGER vI HELE<br />
Karen og David (i midten af billedet) på vej ind<br />
i kampzonen i Burma sammen med deres tre<br />
børn og et team af hjælpere.
FAKTABOKS:<br />
Teknisk set er Eubanks arbejde fordelt på tre områder:<br />
Christians Concerned for Burma (CCB)<br />
Free Burma Rangers (FBR)<br />
Burma Initiative (BI)<br />
Igennem disse organisationer ønsker man at støtte forbøn, humanitær nødhjælp,<br />
lederudvikling, enhed og juridisk hjælp for det burmesiske folk, uanset<br />
race eller religion.<br />
Free Burma Rangers har trænet mere end 90 multietniske teams og der er i<br />
øjeblikket 29 full-time teams i aktion i Karen, Karenni, Shan, Arakan og Lahu<br />
provinserne i Burma. Disse teams har flere end 300 gange været i krigszonerne<br />
i Burma på ophold af 1-2 måneders varighed. Flere end 300.000 patienter har<br />
igennem de sidste 10 år fået lægehjælp og omkring 600.000 mennesker er blevet<br />
hjulpet på anden måde.<br />
Organisationens erklærede mål er: At sætte de undertrykte i frihed og være et<br />
værn for menneskelig værdighed, retfærdighed og forsoning for alle mennesker<br />
i Burma.<br />
Yderligere information på<br />
www.freeburmarangers.org<br />
www.prayforburma.org<br />
16<br />
FAMILIEN MED IND I BURMA?<br />
Karen fortsætter:<br />
- Jeg skal endnu en gang have mine børn<br />
med på en tur ind i Burmas jungle. Denne<br />
gang er opgaven at uddanne nogle unge<br />
ledere og at yde nødhjælp til de mange,<br />
der flygter for regimets forfølgelser.<br />
Jeg har behov for at sætte ord på mine tanker<br />
inden denne rejse. For hvad hvis der<br />
sker noget med os og folk spørger: Hvad<br />
tænkte hun dog på?<br />
- Jeg elsker mine børn utroligt højt. De er en<br />
konstant glæde og tilfredsstillelse i mit liv.<br />
At opfostre og uddanne dem er en opgave,<br />
som jeg nyder: At give dem redskaber og<br />
sandheder med i livet.<br />
- Før børnene blev født, var jeg dybt involveret<br />
i arbejdet sammen Dave i Burma. Da<br />
børnene begyndte at dukke op, kastede jeg<br />
al min entusiasme ind i moderrollen. Jeg<br />
ønskede, at mine børn skulle lære at elske<br />
Gud og alle mennesker og rejse sammen<br />
med os i vores arbejde. Og vores børn elsker<br />
at være med og har fået mange ”tanter”<br />
og ”onkler” i både Thailand og Burma. For<br />
dem er vi alle én stor familie. De har haft<br />
gode oplevelser både i flygtningelejrene og<br />
landsbyerne sammen med de flygtninge,<br />
vi har mødt og hjulpet. Mange af disse har<br />
også udtrykt, at de har følt børnenes tilstedeværelse<br />
som en stor opmuntring.<br />
- Selv om det kan være farligt, er det både<br />
bekræftende og opløftende at se Sahale (7<br />
år), Suuzanne (5 år) og Peter Eliya (2 år)<br />
opleve og tage del i det fællesskab og den<br />
kærlighed, som omkranser rejserne til vores<br />
venner I Burma.<br />
<strong>Det</strong> berører os alle dybt, når vi møder enkelheden,<br />
gavmildheden og gæstfriheden<br />
hos flygtningene, og jeg håber, at mine<br />
børn vil vokse op og huske dette.<br />
H. C. Andersen: <strong>Det</strong> er med kærlighed som med en
17<br />
Sahale og Sue på hesteryg i Karen provinsen<br />
- Jeg ser det som en investering i de evige<br />
værdier.<br />
- Jeg håber, at de mennesker, vi kommer i<br />
kontakt med, oplever, at vi betragter dem<br />
alle som unikke og værdifulde. Som familie<br />
vil vi gerne returnere lidt af den kærlighed<br />
og opmuntring som de har vist os. Jeg håber<br />
også, at vi kan overbevise dem om, at<br />
der findes en glæde og en fred, som er uafhængig<br />
af omstændighederne; og at den<br />
forfølgelse og de trængsler de møder, kan<br />
blive forløst af Guds kærlighed. Jeg tror på<br />
et godt liv for alle – det er Jesu løfte, og jeg<br />
holder fast i det håb. Vi elsker at være sammen<br />
som familie, og når vi tager af sted,<br />
opfatter vi os som en del af den langt større<br />
Guds familie.<br />
- Efterhånden som Gud har åbnet dørene<br />
til denne opgave har jeg oplevet, at Gud<br />
på utallige måder har givet mig fred i mit<br />
indre. I begyndelsen var det, som om Gud<br />
sagde til mig: Karen, du og jeg har altid<br />
været nært forbundet. Hvis nu Dave blev<br />
dræbt, ville du så vende dig imod mig? Han<br />
skildpadde. De fleste kender den kun forloren.<br />
mindede mig om at Dave og alle de andre<br />
mennesker i mit liv, var en gave, og at<br />
den mest betydningsfulde relation i mit liv<br />
måtte være - til Gud. Selv midt i sorg og<br />
ulykke tror jeg, at Gud er suveræn og Han<br />
er det urokkelige anker i min tilværelse.<br />
Senere fortalte en af mine nærmeste venner<br />
mig at hun hver dag bad denne bøn:<br />
”Herre, jeg giver mine børn tilbage til dig”.<br />
Uanset om jeg oplever ydre tryghed eller<br />
ej, takker jeg Gud for, at han sørger for mig.<br />
Jeg spurgte en karenleder, som havde været<br />
ude for mange dramatiske begivenheder,<br />
om hvordan han bad om beskyttelse<br />
for sig selv. Han kunne fortælle mig, at det<br />
gjorde han aldrig. ”Jeg beder om, at jeg må<br />
være på det rigtige sted på det rigtige tidspunkt<br />
i færd med at gøre Guds vilje. <strong>Det</strong> er<br />
ikke min opgave at være bekymret for min<br />
egen sikkerhed. Når jeg en dag dør, håber<br />
jeg bare at høre Ham sige: Velkommen min<br />
gode og trofaste tjener!”<br />
- I vores arbejde med de internt fordrevne<br />
flygtninge i Burma har jeg fokuseret på arbejdet<br />
med børnene. Vi begyndte en bør-<br />
neklub med temaet om ”overflod af liv”<br />
baseret på Johannesevangeliet kapitel 10<br />
vers 10. Her siger Jesus: ”Tyven kommer<br />
kun for at stjæle og slagte og ødelægge.<br />
Jeg er kommet, for at de skal have liv og<br />
have i overflod.” Vi møder mange mennesker,<br />
som har været presset til det yderste.<br />
Er overflod af liv muligt for dem? <strong>Det</strong> er en<br />
kendsgerning, at mange af de lidende har<br />
en stærk tro, som både belærer og inspirerer<br />
mig. Giver deres tro på Jesus dem et<br />
overflodsliv midt i frygt og ulykke?<br />
- Vi kommer ikke til flygtningene med svar<br />
på alting, men vi kender kraften i kærligheden<br />
og i håbet. Jeg ønsker, at mine børn<br />
skal lære denne kraft at kende.
Rick Warren , der her beder sammen med et par rockere før et ”dirt-ra-<br />
ce”, er en kontroversiel perrson i det globale kirkeliv. Forbes Magazine<br />
nævner ham blandt de 30 mest indflydelsesrige personer i USA...<br />
”Jeg er overbevist om, at hvis vi kristne 18<br />
forbliver tavse og ikke tager til genmæle I<br />
forsvar for de fattige, så mister vi vores<br />
ret til at bære vidnesbyrd om Guds<br />
kærlighed til verden”,
19<br />
Lad det knuse<br />
DIT HJERTE…<br />
Af Per Hansen, TEMA-redaktionen<br />
jeg er i udgangspunktet i forsvarsposition,<br />
når endnu en amerikansk superevangelist/profet/forkynder<br />
dukker op<br />
i den europæiske horisont.<br />
Efter at have levet 51 år i den såkaldt karismatiske<br />
afdeling af Guds Rige i Danmark,<br />
fristes man til hver gang at udbryde: Been<br />
there, done that, seen it all - didn’t work...<br />
Og lige nøjagtig sådan havde jeg det med<br />
Rick Warren, da jeg for jeg ved ikke hvilken<br />
gang hørte om en ”vækkelse” i USA. <strong>Det</strong><br />
forekom mig endnu en gang at hele verden<br />
nu er kristnet 77 gange og Robert Mugabe<br />
og Vladimir Putin i virkeligheden er ”born<br />
again”.<br />
Bevares, jeg læste Rick Warrens bøger om<br />
målrettet menighed/liv og så videre, men<br />
det var såmænd ikke så forskelligt fra budskabet<br />
i min gamle antikvariske bog fra<br />
1929: ”How I multiplied my income in selling<br />
life insurances” (Hvordan jeg mangedoblede<br />
mine indtægter ved at sælge livsforsikringer).<br />
Struktur – og blikket fæstnet<br />
på det vi gerne vil opnå. <strong>Det</strong> hjælper altid.<br />
Og så skam få mig.<br />
Rick Warren var på programmet til Willow<br />
Creeks lederkonference sidste år i København,<br />
og jeg var på forudindtaget...<br />
I en time tryllebandt denne mand mig og<br />
700 andre tilstedeværende danske kirkeledere.<br />
Han talte girafsprog og ud af hjertet<br />
– og lige pludselig forstod vi alle, hvordan<br />
han med en række almindeligheder alligevel<br />
kunne fascinere hele verden. Rick Warren<br />
havde havde sit hjerte placeret i midten<br />
Rick Warren er en af de mest inflydelsesrige kristne i den vestlige derden...<br />
og hjernen i kontakt med det blod der blev<br />
pumpet ud herfra.<br />
Ikke ét om ord hørte vi om ”purpose-driven”,<br />
men 60 minutter om, hvordan Gud<br />
havde rørt ved Kay og Rick Warren, og hvordan<br />
alle millionerne fra de mange solgte<br />
bøger nu nåede de AIDSramte og de allerfattigste<br />
i denne verden.<br />
WORLD-WIDE-KAMpAGNE<br />
”Jeg er overbevist om, at hvis vi kristne<br />
forbliver tavse og ikke tager til genmæle<br />
i forsvar for de fattige, så mister vi vores<br />
ret til at bære vidnesbyrd om Guds kærlighed<br />
til verden”.<br />
<strong>Det</strong>te stærke udsagn stammer fra en kampagne<br />
i begyndelsen af juni i år – sendt som<br />
et åbent brev til præsident Bush og 150.000<br />
evangeliske kristne kirker i hele verden. Og<br />
manden bag appellen er Rick Warren.<br />
I april 2008 kaldte Rick Warren til kamp<br />
imod hvad han kalder de fem “Globale Goliather”:<br />
åndelig tomhed,<br />
selvoptaget lederskab,<br />
ekstrem fattigdom,<br />
globale epidemier<br />
analfabetisme.<br />
Hans målsætning er en ny reformation hvor<br />
ansvarligheden hos mennesker, troværdigheden<br />
i kirken og medmenneskeligheden i<br />
samfundet bliver genoprettet.<br />
STRATEGIEN BLIvER KALDT p.E.A.C.E.<br />
promote reconciliation / Medvirk til forsoning<br />
Equip servant leaders / Udrust tjenende<br />
ledere<br />
Assist the poor / Hjælp de fattige<br />
Care for the sick /Tag hånd om de syge<br />
Educate the next generation /Uddan den<br />
næste generation<br />
Skt. Teresa af Avilla: ”Bøn består ikke i at tænke meget, men i at elske meget.”
Den 22. august 2006 blev Warren kontaktet<br />
af Rwandas præsident Paul Kagame, som<br />
bad ham om at hjælpe Rwanda til at blive<br />
en ”Purpose-Driven nation”. For at implementere<br />
dette sendte Rick Warren flere end<br />
2.000 Saddleback medlemmer til Rwanda i<br />
små grupper for at sætte gang i en national<br />
strategi i samarbejde med 600 lokale<br />
kristne kirker. Også erhvervsledere og det<br />
rwandesiske parlament var involveret i reformationen<br />
af det af dybt sårede land.<br />
Hvem er denne Rick Warren?<br />
Hans bedst kendte bog ”<strong>Det</strong> målrettede<br />
liv” har solgt 30 millioner eksemplarer og<br />
var igennem tre år, fra den udkom i 2002,<br />
den bedst sælgende bog i verden! Og er<br />
stadig til dato den mest sælgende bog i<br />
USA nogensinde. Et simpelt regnestykke vil<br />
vise, at manden er blevet multimillionær<br />
på sine bøger.<br />
I 1980 startede Rick Warren en lille menighed<br />
I Lake Forest, Californien, Saddleback<br />
Church. Til den første gudstjeneste samlede<br />
man knapt 200 personer. I dag deltager<br />
22.000 hver uge i gudstjenesterne, og<br />
det samlede antal medlemmer er 80.000.<br />
På toppen af successen i 2004 læste Ricks<br />
hustru, Kay, i Newsweek om HIV/AIDS katastrofen<br />
i det sydlige Afrika. Indenfor den<br />
samme uge fik hun konstateret brystcancer,<br />
og selvom præsteparret ikke havde ændret<br />
livsstil med de mange penge der fossede<br />
ind i husholdningskassen, førte det til en<br />
periode med selvransagelse.<br />
Under en missionsrejse til Sydafrika oplevede<br />
Rick Warren selv for første gang den<br />
utrolige fattigdom, sygdom og hungersnød<br />
i de fjerneste egne af det ellers så rige<br />
land.<br />
Hjemme fra Afrika oprettede Kay og Rick<br />
Warren en fond ”Acts of Mercy (barmhjertighedsgerninger)”.<br />
Fra begyndelsen en<br />
fond der skulle støtte AIDS-ramte både i<br />
hjemlandet og i Afrika. ” I USA er 90% af<br />
de HIV/AIDS ramte homoseksuelle hvide<br />
mænd”, siger Rick Warren. ”I resten af verden<br />
er 90% farvede kvinder der ofte har<br />
været udsat for voldtægt”. Udover denne<br />
fond stiftedes i månederne efter også<br />
”Equipping The Church (Udrustning til kirken)”<br />
og, som allerede nævnt, P.E.A.C.E.<br />
Sidstnævnte arbejder nu i 47 udviklingslande<br />
på alle fem kontinenter.<br />
OMvENDT TIENDE<br />
Ægteparret Warren har fra deres unge dage<br />
været fast besluttet på at give 10% af deres<br />
indtægter til kirkens arbejde. I dag har de<br />
vendt dette princip på hovedet. 10% af de-<br />
MOTHER THERESA: ”Gud ser kun på vor kærlighed. Han spørger ikke efter, hvor mange bøger, vi har læ<br />
20<br />
res indtægter bliver brugt til at leve for, de<br />
resterende 90% går til nødlidende, syge og<br />
uuddannnede ud over hele verden.<br />
Warren siger: ”Da jeg så Gud velsigne en<br />
bog, som nu har solgt over 30 millioner<br />
eksemplarer, så vidste jeg at det ikke var<br />
på grund af mig. Guds godhed omvendte<br />
mig. Jeg måtte bede Gud om tilgivelse for<br />
at have overset de 2000 vers i bibelen der<br />
handler om at tage sig af de fattige. Og da<br />
Gud begyndte at tale til min hustru om disse<br />
ting, sagde han til hende: ”Du kan enten<br />
lade denne nød komme ind i dit hjerte og<br />
lade det knuse det, eller du kan fortrænge<br />
det”. Vi valgte det første.<br />
EN Ny REFORMATION<br />
”Alle disse kolossale problemer er for store<br />
til at USA, NATO, EU eller FN kan løse dem,”<br />
siger Warren. ”Men jeg har oplevet på mine<br />
rejser, at der i selv de mest utilgængelige<br />
egne af verden findes en lokal kirke. De<br />
kristne i Vesten har her en kærlighedsopgave:<br />
Giv disse lokale menigheder redskaber<br />
til at række ud til dem, der har behov<br />
for hjælp. Lad os skabe en ny reformation.<br />
Den første handlede om tro, lad denne<br />
være handling.”<br />
Læs mere på:<br />
http://thepeaceplan.com
21<br />
Lad os skabe en ny reformation.<br />
Den første handlede om tro,<br />
lad denne være handling.”<br />
st, eller hvor mange mirakler, vi har udført, men om vi har gjort vort bedste i kærlighed til ham.”
23<br />
Kære<br />
BETTINA & JOHN<br />
Af Stine Larsen, Helsinge<br />
Tillykke med hinanden og tillykke med kærligheden.<br />
Tak fordi I fandt hinanden. I har til<br />
fulde været med til at sætte fokus på forelskelsen<br />
og kærligheden de sidste mange<br />
måneder. <strong>Det</strong> har været synligt for alle at I<br />
var fuldstændig vilde med hinanden.<br />
Jeg kan ikke tage til bryllup uden at fælde<br />
en lille tåre. Hver gang en brud træder ind<br />
af døren og ser så fantastisk smuk ud rammer<br />
det mig lige midt i tårekanalen. <strong>Det</strong> er<br />
næsten som om at man kan se kærligheden<br />
bølge af sted mellem kvinde og mand.<br />
Kærlighed er en vældig kraft, som kan vælte<br />
ind over os og fuldstændig ændre vores<br />
fokus, planlægning og almindelige sunde<br />
fornuft. I den fase kalder vi det forelskelse<br />
og når der er gensvar på den, vokser den<br />
og bliver til kærlighed.<br />
Kærligheden er hvad vi vokser af og næres<br />
ved. <strong>Det</strong> er det lille barn der mærker sig<br />
elsket i armene hos sine forældre, det er<br />
skolebarnets oplevelse af at komme hjem<br />
når det har været en rigtig dum dag, det<br />
er teenagerens holdepunkt når alt er kaos<br />
indeni at de voksne stadig elsker en med<br />
piercinger, mærkeligt tøj og musik, det er<br />
den første kærestes bløde læber, og det er<br />
blikket over aftensmaden og den elskedes<br />
velkendte krop. <strong>Det</strong> er kærlighedens vej<br />
gennem livet.<br />
Men kærlighed er kun kærlighed når vi føler<br />
at vi har fået den for intet, gratis, uden<br />
at have gjort os fortjent til den. Og kærligheden<br />
er også allerstærkest når vi får den<br />
på trods af hvad vi har fortjent.<br />
Når vi i kærlighed deler ud og rækker ud<br />
til et andet menneske med hjælp er det<br />
en flad fornemmelse når modparten straks<br />
begynder at stresse for at gøre gengæld og<br />
betale tilbage.<br />
Hvis og når vi spontant og med glæde har<br />
gjort en anden en tjeneste, er det en temmelig<br />
flad fornemmelse at opleve, at den<br />
anden straks vil ”betale ” med en eller anden<br />
modydelse – inklusiv den overdrevne,<br />
endeløse taksigelses modydelse. Så føles<br />
det faktisk som om den anden ikke rigtigt<br />
har taget imod gaven, men rækker den tilbage,<br />
bare i en anden form. Så kærlighed,<br />
der er købt og betalt holder i betalingsøjeblikket<br />
op med at være kærlighed. Den<br />
bliver ved modydelsen reduceret til et forretningsmæssigt<br />
lige for lige; og det er da<br />
også udmærket i næringslivet – det er bare<br />
helt uden næring for den del af os, der<br />
hungrer efter nærhed, kontakt og varme.<br />
Kærlighed er kun kærlighed når vi får den<br />
for intet.<br />
Kærligheden har en pris men kan hverken<br />
købes eller sælges.<br />
Kærlighed koster noget og mest for den<br />
der elsker mest. <strong>Det</strong> ved enhver, der elsker:<br />
Forældre der kæmper den kærlighedens<br />
kamp, der kaldes opdragelse med deres<br />
børn; ægtefæller, der livet igennem må<br />
slide hinandens hjørner af; og venner, der<br />
møjsommeligt må slå tilgivelsens bro over<br />
meningsforskellenes og interessemodsætningernes<br />
afgrund. Mest koster kærligheden,<br />
når barnet ikke kom hjem; når elskeren<br />
ikke var tro; og når vennen vendte sig<br />
bort uden at ville tage imod den udstrakte<br />
hånd. D.v.s. mest koster kærligheden, når<br />
den ingenting får for det, den betaler!<br />
At kærlighed ikke købes eller sælges gælder<br />
også for vores gudsforhold. Vi kan ikke<br />
erhverve Guds kærlighed gennem gerninger<br />
eller pæn opførsel. Vi kan kun få den<br />
af nåde, få den gratis. Tilsvarende kan Gud<br />
heller ikke købe vores kærlighed, hverken<br />
med moralisme eller mirakler. Man kan<br />
købe eller true sig til lydighed, men ikke<br />
til kærlighed.<br />
Guds kærlighed er til stede allerede før du<br />
tager imod den. Guds kærlighed er den<br />
stemme der kalder dig ved navn ud af mørket<br />
til at stå i lyset. Når du træder frem kan<br />
du vælge at stå med ryggen til Gud, der<br />
sker så det at din egen skygge ligger foran<br />
dig og så kan det være svært at se vejen<br />
frem, vælger du at stå med ansigtet vendt<br />
mod Gud, falder hans lys på dig og du kan<br />
se vejen frem.<br />
Kære Bettina og John.<br />
Her står I så, med ansigterne vendt mod<br />
os. Og det er helt tydeligt at se på jer at<br />
kærligheden er pragtfuldt, stor og helt vidunderlig.<br />
Men i alt det store og smukke ligger også<br />
kærlighedens smerte.<br />
Der er lidelse forbundet med kærligheden.<br />
Den er lidelsesfuld fordi den der elsker tilstrækkeligt<br />
højt, er udleveret på nåde og<br />
unåde til den han eller hun elsker; og fordi<br />
han eller hun ikke kan kæmpe for sin kærlighed<br />
med noget andet middel end det:<br />
at blive ved med at elske, selv når det gør<br />
ondt.<br />
<strong>Det</strong> er kærlighedens vilkår.<br />
Bliv ved med at elske hinanden, med den<br />
store pragtfulde, svære og besværlige kærlighed.<br />
Hjertelig tillykke.<br />
De kursiverede afsnit er citater fra ”Kærlighedens<br />
pris” af Bent Falk<br />
Udgivet af Forlaget ANIS 2005
AFSENDER<br />
MAGASINETs ekspedition<br />
Birgitte Tinggaard Nielsen<br />
Folstedvej 35<br />
9700 Brønderslev<br />
BLAD ID 47749<br />
Returneres ved varig adresseændring<br />
Om jeg så taler med menneskers og engles tunger,<br />
men ikke har kærlighed, er jeg et rungende<br />
malm og en klingende bjælde. Og om jeg så<br />
har profetisk gave og kender alle hemmeligheder<br />
og ejer al kundskab og har al tro, så jeg<br />
kan flytte bjerge, men ikke har kærlighed, er<br />
jeg intet. Og om jeg så uddeler alt, hvad jeg<br />
ejer, og giver mit legeme hen til at brændes,<br />
men ikke har kærlighed, gavner det mig intet.<br />
Kærligheden er tålmodig, kærligheden er mild,<br />
den misunder ikke, kærligheden praler ikke,<br />
bilder sig ikke noget ind. Den gør intet usømmeligt,<br />
søger ikke sit eget, hidser sig ikke<br />
op, bærer ikke nag. Den finder ikke sin glæde<br />
i uretten, men glæder sig ved sandheden. Den<br />
tåler alt, tror alt, håber alt, udholder alt.<br />
Kærligheden hører aldrig op. Profetiske gaver,<br />
de skal forgå; tungetale, den skal forstumme;<br />
og kundskab, den skal forgå. For vi erkender<br />
stykkevis, og vi profeterer stykkevis, men<br />
når det fuldkomne kommer, skal det stykkevise<br />
forgå. Da jeg var barn, talte jeg som et barn,<br />
forstod jeg som et barn, tænkte jeg som et<br />
barn. Men da jeg blev voksen, aflagde jeg det<br />
barnlige. Endnu ser vi i et spejl, i en gåde,<br />
men da skal vi se ansigt til ansigt. Nu erkender<br />
jeg stykkevis, men da skal jeg kende fuldt<br />
ud, ligesom jeg selv er kendt fuldt ud.<br />
Så bliver da tro, håb, kærlighed, disse tre.<br />
Men størst af dem er kærligheden.<br />
Med magasinet TEMA ønsker vi at sætte<br />
fokus på emner og begreber, som er af<br />
væsentlig betydning for selve det at<br />
være menneske.<br />
Målet er at skabe et blad, som tør gå i<br />
dybden og stille spørgsmål omkring eksistensen,<br />
og som kan være et tilbud og en<br />
mulighed såvel for det troende, som for<br />
det søgende menneske.<br />
TEMA vil gerne perspektivere tilværelsens<br />
store spørgsmål, udfordre til eftertanke,<br />
og samtidig være ikke-sekterisk og<br />
udogmatisk – også selv om det i udgangspunktet<br />
altid vil være præget af kristen<br />
tænkning og troserfaring.<br />
Bladet er ikke først og fremmest lavet for<br />
de kristnes skyld, men for helhedens.<br />
Med magasinet TEMA forsøger vi, ud fra<br />
en kristen kontekst, at være relevante i<br />
forhold til vores tid, vores verden og den<br />
udvikling som præger os alle. Vi ønsker<br />
ikke at klappe på skulderen, men vil<br />
hellere gi’ et kærligt spark og hellere<br />
udfordre end behage.<br />
Målet er et blad, som ikke arkiveres lodret<br />
men vandret: i skrivebordsskuffen, arkivkassen,<br />
på sofa- eller natbord. Fordi det er<br />
værd at gemme og genlæse og godt at gi<br />
væk eller låne ud, hvis et af temaerne har<br />
været oppe at vende i en samtale.<br />
Et blad, som bør ud til venner, naboer,<br />
familie – som en kommentar, en opmuntring,<br />
en indledning til en samtale. <strong>Det</strong> er<br />
sådan, vi tænker, når vi laver blad i redaktionen<br />
– men det er samtidig den del, som<br />
kun du som læser, har indflydelse på.<br />
Vi tænker magasinet TEMA som et<br />
væsentligt input, somme tider endda profetisk.<br />
Samtalen og udviklingen de senere<br />
år har været klart påvirket af temaer som<br />
Er kirken en kvinde? – Hvad er kirke? – De<br />
fremmede – Den røde tråd – Emergent<br />
Church – Åndelige discipliner.<br />
At forestille sig, at de artikler aldrig var<br />
blevet til, og at ingen derfor havde læst<br />
dem, er en interessant tanke.<br />
En ikke uvæsentlig del af vores koncept<br />
har også været princippet om ikke at<br />
anvende genbrugstekster. Med ganske få<br />
undtagelser har alle interview, artikler,<br />
illustrationer etc. været skabt direkte til<br />
Magasinet. <strong>Det</strong> er ambitiøst, men er også<br />
med til at sikre sammenhæng og – ikke<br />
mindst – kreativitet.<br />
Bladet udgives og finansieres af <strong>Det</strong><br />
<strong>Danske</strong> <strong>Missionsforbund</strong>, og håbet er, at<br />
du som læser vil tænke bladet ind i stadig<br />
nye sammenhænge, og vil opleve det<br />
som et konkret redskab til at skabe det<br />
rum, hvori det går an at tale om troen og<br />
evangeliet.<br />
Vi betragter fortsat TEMA som et væsentligt<br />
samtalerum for de kommende års<br />
udvikling.