KORT NYT - Polarfronten
KORT NYT - Polarfronten
KORT NYT - Polarfronten
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
LØSSA LGSPRIS 25<br />
UDGIVET AF DANSK POLARCENTER • NR. 4/DECEMBER 2000<br />
Polar fronten<br />
Store oliereserver<br />
i Nordøstgrønland<br />
læs side 4
Dansk Polarcenter er en institution<br />
under Forskningsministeriet<br />
og har til opgave at<br />
støtte og koordinere dansk<br />
polarforskning.<br />
<strong>Polarfronten</strong> udgives af:<br />
Dansk Polarcenter<br />
Strandgade 100H<br />
1401 København K<br />
Tlf.: 32 88 01 00<br />
Fax: 32 88 01 01<br />
E-mail: polarfronten@dpc.dk<br />
Internet: www.dpc.dk<br />
Udkommer 4 gange årligt<br />
Oplag: 5200<br />
Deadline for bidrag<br />
til næste nummer:<br />
9. februar 2001.<br />
Abonnement er gratis og tegnes<br />
gennem Dansk Polarcenter.<br />
Redaktionen:<br />
Morten Meldgaard<br />
Ansvarshavende redaktør<br />
Poul-Erik Philbert,<br />
redaktør, DJ<br />
Kirsten Caning<br />
Jens Jørgen Kjærgaard, DJ<br />
Irene Seiten, layout, DJ<br />
Henning Thing<br />
Produktion og tryk:<br />
Datagraf Auning AS<br />
Forsidefoto: GEUS:<br />
Geologisk kortlægning i<br />
Nordøstgrønland<br />
Artikler i <strong>Polarfronten</strong> giver<br />
ikke nødvendigvis udtryk for<br />
Dansk Polarcenters holdning.<br />
Eftertryk er tilladt i uddrag<br />
med kildeangivelse.<br />
Indhold<br />
Minik i Hollywood<br />
Et skotsk filmselskab er gået i gang med<br />
at filmatisere historien om Minik . . . . . 3<br />
Olie under Nordøstgrønlands havis<br />
Nordøstgrønland er udpeget til at være et<br />
af de områder, hvor fremtidens olie skal<br />
findes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 4<br />
Vindue til fortiden<br />
To unge forskere på jagt efter DNA-rester<br />
i bl.a. den grønlandske is . . . . . . . . . . . . 6<br />
Fra en foranderlig verden i balance<br />
Et par smagsprøver på den virkelighedsopfattelse,<br />
man møder i de eskimoiske<br />
myter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 7<br />
Flodbølge og brændende fjelde<br />
En naturkatastrofe skabte ravage i Disko<br />
Bugten . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 8<br />
Forskerspirer i felten<br />
Et kursus på Disko i Vestgrønland bragte<br />
grønlandske unge tæt på forskernes daglige<br />
arbejde . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 9<br />
I snescooterens slipstrøm<br />
Slædehunden er langsomt ved at miste<br />
sin rolle i forbindelse med fangst og<br />
fiskeri . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 10<br />
Skeletterne i skabet<br />
En højst usædvanlig historie om seks<br />
polareskimoer, som Robert Peary i 1897<br />
bragte til New York . . . . . . . . . . . . . . . . 12<br />
Kajakmanden i Holland<br />
En udleveringssag om en udstoppet<br />
eskimo i en kajak har skabt diplomatiske<br />
forviklinger . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 14<br />
Kommentar<br />
Et spørgsmål om respekt . . . . . . . . . . . 15<br />
Overlevelse på Indlandsisen<br />
Videnskabeligt arbejde i polarområderne<br />
kan være en logistisk udfordring . . . . . 17<br />
Geologer på stormfulde højder<br />
Efterladt i ødemarken uden mad, penge,<br />
billetter og pas . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 24
Minik i Hollywood<br />
Et skotsk filmselskab er gået i gang med at filmatisere historien om<br />
Minik. Forlægget er en dansk, videnskabelig bog, og en stor del af fil-<br />
men optages i Grønland.<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
Nu får den dramatiske historie om Minik,<br />
som i 1897 sammen med fem andre<br />
polareskimoer blev ført til New York af<br />
Robert Peary, ikke lov til at ligge længere.<br />
Et skotsk filmselskab, A 1, har besluttet<br />
at filmatisere historien om drengen<br />
fra det nordligste Grønland, der levede<br />
sine drenge- og ungdomsår i New York,<br />
og som efter nogle år i Nordgrønland<br />
vendte tilbage til USA, hvor han i 1918<br />
døde som et rodløst menneske splittet<br />
mellem to kulturer (se artiklen s. 12).<br />
Der er produceren Iain Smith, kendt<br />
fra bl.a. film som Syv år i Tibet, Killing<br />
Fields og Det 5. element, der har gravet<br />
den gamle historie frem. Manuskriptet,<br />
som er skrevet af Norman Stone, ligger<br />
klart, og man forventer, at optagelserne<br />
går i gang i løbet af foråret. Rollerne er<br />
Stig Thornsohn er medproducent på filmen.<br />
endnu ikke besat, men ifølge Stig Thornsohn,<br />
som er medproducer og konsulent<br />
på filmen, bliver det med stor sikkerhed<br />
med en amerikansk skuespiller fra top-<br />
10-listen i hovedrollen.<br />
Dansk bog som forlæg<br />
Forlægget til filmen er museumsinspektør<br />
Rolf Gilbergs bog ‘Mennesket Minik’,<br />
som ikke alene indeholder en uhyre veldokumenteret<br />
gennemgang af Miniks liv,<br />
men også giver en spændende og levende<br />
beskrivelse af hans kamp for at finde<br />
sin etniske identitet. Bogen er i løbet af<br />
det sidste års tid blevet oversat i store<br />
træk, og både Rolf Gilberg og Stig Thornsohn<br />
har fungeret som konsulenter i<br />
forbindelse med manuskriptskrivningen.<br />
Folkene bag filmen har valgt at fortælle<br />
den elementært spændende historie<br />
om Minik ud fra Rolf Gilbergs vinkel<br />
om kultursplittelsen og bruger foreløbig<br />
arbejdstitlen Soul Hunter.<br />
Iain Smith og Norman Stone på research i Grønland,<br />
hvor en stor del af filmen om Minik skal optages.<br />
Optagelser i Grønland<br />
Oprindeligt havde Iain Smith planer om<br />
at optage filmen i Nordcanada. Stig<br />
Thornsohn opponerede stærkt imod løsningen:<br />
- Hvis I gør det, stjæler I Miniks sjæl<br />
for anden gang, lød hans argument.<br />
En tur til Grønland fik overbevist Iain<br />
Smith om, at det også praktisk og økonomisk<br />
var realistisk at gennemføre optagelserne<br />
her - oven i købet i en storslået<br />
kulisse. Omkring en tredjedel af filmen<br />
vil derfor blive optaget på locations ved<br />
Nuuk-fjorden og omkring Ilulissat.<br />
Og som et kuriosum bliver nogle af<br />
havnescenerne fra New York optaget i<br />
området omkring Holmen i København,<br />
ikke mindst fordi det gør det muligt at<br />
bruge autentiske sejlskibe.<br />
Den videnskabelige Minik<br />
I stedet for den traditionelle ‘Film bag filmen’<br />
planlægger man at producere en parallel<br />
film, som skal give et dokumentarisk<br />
korrektiv til spillefilmen. Det bliver<br />
Stig Thornsohn, som bliver ansvarlig for<br />
dokumentarfilmen, der kommer til at bestå<br />
af klip fra spillefilmen suppleret med<br />
andet materiale og skal give den mere videnskabeligt<br />
korrekte beretning om Minik.<br />
I dokumentarfilmen bliver der også<br />
indlagt to følgehistorier bygget over<br />
grønlandske myter, som handler om kulturer,<br />
der støder sammen. Det bliver lavet<br />
i samarbejde med Rasmus Lyberth<br />
og det tidligere Tukak-teater.<br />
3 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Foto: Stig Thornsohn
Olie under<br />
Nordøstgrønlands havis<br />
Foto: GEUS<br />
U. S. Geological Survey har udpeget Nordøstgrønland til at være et af de<br />
områder i verden, hvor fremtidens oliereserver skal findes. Beregninger<br />
viser, at der kan gemme sig forekomster, der er dobbelt så store som de<br />
kendte reserver i Nordsøen. Oliegeologerne i GEUS maner til besindighed.<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
Kun de færreste forestiller sig i dag, at<br />
olieselskaberne om nogle år vil investere<br />
gigantiske summer i at transportere deres<br />
boregrej til det ufremkommelige og<br />
øde Nordøstgrønland og begynde at hente<br />
olie op fra de isdækkede havområder<br />
ud for 79-fjordsgletscheren. Men det har<br />
U.S. Geological Survey vendt op og ned<br />
på, efter at de har peget på Nordøstgrønland<br />
som et af de steder, hvor fremtidens<br />
olieproduktion kan komme til at ligge.<br />
Olie en masse<br />
Den overraskende forudsigelse står sort<br />
på hvidt i rapporten ‘World Petroleum<br />
Assessment 2000’, hvor USGS giver sit<br />
bud på, hvordan verdens olieforsyning<br />
4 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
ser ud de kommende 30 år. Og skal man<br />
tro de amerikanske oliegeologer, er der<br />
ingen forsyningsmæssige problemer i<br />
horisonten. Tværtimod regulerer de deres<br />
hidtidige skøn op med 20% til i alt<br />
649 mia. tønder.<br />
Det forudsætter iflg. de amerikanske<br />
geologer, at en række nye, potentielle<br />
olieområder kan udvikles og inddrages i<br />
produktionen, bl.a. fordi den teknologiske<br />
udvikling i fremtiden vil gøre nye<br />
felter rentable.<br />
I den forbindelse bliver Nordøstgrønland<br />
for første gang omtalt, ikke alene<br />
som et af fremtidens, nye potentielle olieområder,<br />
men som et af de største overhovedet,<br />
kun overgået af de forventede<br />
ikke-kendte oliereserver i Mellemøsten.<br />
Efter en grundig gennemgang af den<br />
eksisterende litteratur og de tilgængelige<br />
data om Nordøstgrønland vurderer USGSfolkene,<br />
at der gemmer sig 47 mia. tønder<br />
olie offshore i Nordøstgrønland. Det<br />
svarer i grove træk til det dobbelte af de<br />
påviste, tilbageværende oliereserver i<br />
Nordsøen.<br />
Samme oprindelse<br />
Nordøstgrønland har i mange år tiltrukket<br />
sig oliegeologernes interesse. Forklaringen<br />
er, at de geologiske strukturer<br />
i havområderne ud for Nordøstgrønland<br />
har samme oprindelse som områderne<br />
med de olieførende lag i Nordsøen og<br />
langs Norges vestkyst.<br />
Oprindelig hang de to områder sammen,<br />
men i starten af Tertiærtiden for<br />
55 mio. år siden førte strækninger til, at<br />
jordskorpen gik i stykker, og det nordamerikanske<br />
kontinent sammen med<br />
Grønland pga. kontinentaldriften begyndte<br />
at bevæge sig væk fra det europæiske<br />
(se figuren). I dag er der 1500<br />
kilometer mellem de to sokler, men den<br />
fælles geologi har selvfølgelig fået forskere<br />
og olieselskaber - nu senest oliegeologerne<br />
i USGS - til at arbejde med<br />
en hypotese om, at der også må gemme<br />
sig store olieressourcer i sokkelområdet<br />
øst for Grønland.<br />
Nordøstgrønland har også været specielt<br />
interessant for geologerne, fordi der<br />
langs kysten findes mange hundrede<br />
meter høje kystfjelde med blottede, hævede<br />
bjergarter, som er identiske med de<br />
strukturer, som findes under havisen og<br />
i Nordsøen (se figuren). Det har givet en<br />
nem og billig adgang til at supplere de<br />
seismiske undersøgelser med boringer på<br />
landjorden og har tiltrukket geologer,<br />
som har brugt Grønland til analoge studier<br />
i deres jagt efter olie i Nordsøen og<br />
under Barentsshelfen.<br />
Måske for sent<br />
GEUS (Danmark og Grønlands Geologiske<br />
Undersøgelse) har allerede haft be-
søg af en repræsentant fra USGS, som<br />
har fremlagt og diskuteret rapporten med<br />
danske oliegeologer. Vicedirektør Kai Sørensen<br />
og statsgeolog Flemming Getreuer<br />
Christiansen fra GEUS er enige med<br />
USGS grundlæggende vurderinger, men<br />
har også forbehold.<br />
- Forudsigelserne om olieforekomsterne<br />
i Nordøstgrønland hviler på et solidt,<br />
fagligt forarbejde, siger Flemming G.<br />
Christiansen, men de amerikanske geologer<br />
har ikke haft adgang til fortrolige<br />
data som f.eks. olieselskabernes seismiske<br />
data fra KANUMAS-projektet i første<br />
halvdel af 90’erne.<br />
Flemming G. Christiansen advarer også<br />
mod fristelsen til at drage den forhastede<br />
slutning, at når der er olie i Nordsøen, så<br />
må der også være det i den nordgrønlandske<br />
sokkel, som består af de samme<br />
geologiske strukturer.<br />
- Forskellen er, at der ikke er sket den<br />
samme landhævning i Nordsøen som i<br />
Nordøstgrønland. Under en hævning er<br />
der nemlig fare for, at gassen presser<br />
olielommerne ned under lukningen på<br />
strukturerne, så olien siver ud i omkringliggende<br />
lag og evt. op til havoverfladen.<br />
Hvis det er sket, risikerer vi, at der måske<br />
har været store oliemængder, men at vi<br />
er kommet for sent.<br />
Fast grund under fødderne<br />
De nye beregninger fra USGS betyder<br />
ikke, at GEUS de nærmeste år vil kaste<br />
mange nye ressourcer ind i oliekortlægningen<br />
i Nordøstgrønland. Vestgrønland<br />
vil - også efter den tørre boring i Fyllaområdet<br />
denne sommer - være det højest<br />
prioriterede område, lyder det fra GEUS’<br />
vicedirektør Kai Sørensen.<br />
- En udnyttelse af eventuelle olieforekomster<br />
i Nordøstgrønland må ligge<br />
nogle år ud i fremtiden, ikke mindst fordi<br />
det kræver en teknologisk udvikling, som<br />
gør det muligt at hente olien op fra store,<br />
isdækkede havdybder, siger Kai Sørensen.<br />
Men der er ikke tvivl om, at en forudsætning<br />
for en fremtidig udnyttelse er,<br />
at vi får gennemført nogle boringer ned<br />
i havbunden, som mere konkret kan vise,<br />
hvad der gemmer sig.<br />
Der bliver tale om meget omkostningskrævende<br />
boringer, fordi det er nødvendigt<br />
med assistance fra specialudstyrede<br />
isbrydere. Men der ligger måske en genvej<br />
via de nye Tobias Øer, som for et par<br />
år siden blev opdaget 80 kilometer øst<br />
for 79-gletscheren.<br />
- Tobias Øer er ikke i første omgang<br />
interessante, fordi vi forestiller os, at man<br />
kan placere en olieboreplatform oven på<br />
dem. Men hvis vi kan opstille vores mere<br />
simple boreudstyr, kan det vise sig at være<br />
en nem måde at få foretaget boreprøver,<br />
som kan give uvurderlig ny viden om de<br />
geologiske strukturer i den østgrønlandske<br />
sokkel, siger Kai Sørensen.<br />
De logistiske vanskeligheder i området<br />
blev denne sommer imidlertid endnu engang<br />
sat i relief, da inspektionsskibet<br />
Vædderen på grund af issituationen og<br />
dårligt vejr måtte opgive et forsøg på at<br />
nå frem til øerne. GEUS mangler derfor<br />
Vest<br />
Østgrønlands<br />
kontinental<br />
sokkel<br />
Østgrønland<br />
Atlanterhavet<br />
79-fjordsgletscheren<br />
Station Nord<br />
Tobias Øer<br />
stadig de nødvendige informationer, som<br />
kan fortælle, om det i fremtiden vil være<br />
muligt at bruge øerne som udgangpunkt<br />
for kommende boringer.<br />
Kontakt:<br />
Flemming Getreuer Christiansen,<br />
GEUS, tlf. 38 14 27 27, fgc.geus.dk<br />
Øst<br />
Norsk<br />
kontinental<br />
sokkel<br />
Norge<br />
De geologiske strukturer ud for Nordøstgrønland og i Nordsøen har samme oprindelse (øverste billede), og det<br />
har givet begrundet håb om, at der gemmer sig olie under den grønlandske havis. I starten af Tertiærtiden for 55<br />
mio. år siden gik jordskorpen i stykker, og kontinentaldriften fik det amerikanske og det europæiske kontinent til<br />
at bevæge sig bort fra hinanden (midterste billede). I dag er der 1500 kilometer mellem de to sokler, som adskilles<br />
af Atlanterhavet, der består af vulkansk materiale. På den grønlandske side er der sket en landhævning, som<br />
har blottet flere hundrede meter høje fjelde med samme struktur som havbunden (nederste billede).<br />
5 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Grafik: GEUS
Vindue til fortiden<br />
To unge forskere er gået på jagt efter årtusind gamle DNA-rester i bl.a. den<br />
grønlandske is. Det kan give ny viden om tidligere tiders plante- og dyreliv.<br />
Af Henning Thing<br />
- Lad det være sagt med det samme:<br />
Mammutten er død og vil aldrig blive levende<br />
igen! Det vil være komplet umuligt<br />
at finde intakte arveanlæg i selv det<br />
mest velbevarede eksemplar.<br />
Ordene kommer fra de to unge forskere<br />
Anders J. Hansen og Eske Willerslev,<br />
som ved Københavns Universitets<br />
Zoologisk Institut har kastet sig over studiet<br />
af gammelt DNA i is og permafrossen<br />
jord fra arktiske og antarktiske egne.<br />
Dybfrosne arveanlæg<br />
Med VELUX Fonden af 1981 som sponsor<br />
er forskerparret i fuld gang med at<br />
finde og identificere resterne af tidligere<br />
organismers arveanlæg, som de findes i<br />
årtusind gamle islag fra bl.a. gletschere i<br />
Nordgrønland, Nordcanada og i årmillioner<br />
gamle jordlag fra Sibirien og Antarktis.<br />
Mikroskopiske dele af planter og dyr<br />
kan med vindene føres over store afstande,<br />
og havner disse fragmenter f.eks. på<br />
Grønlands indlandsis, vil denne store<br />
dybfryser give fine betingelser for langtidsopbevaring<br />
af datidens organismers<br />
genetiske varemærke: DNA.<br />
At arbejde med DNA i is og jord kræver<br />
meget specielle metoder og en fuldstændig<br />
steril håndtering af prøverne i<br />
laboratoriet. Hansen og Willerslev øvede<br />
sig i den første vinter på is hentet fra<br />
søen i den nærliggende Fælledparken.<br />
Da teknikken var på plads, gik de i<br />
gang med at finde genetiske fingeraftryk<br />
i borekerner fra verdens nordligste iskappe,<br />
Hans Tausen, i Nordgrønland. Kun<br />
100 meter fra DNA-laboratoriet ligger<br />
de europæiske isboringsprogrammers<br />
store iskernelager med imponerende<br />
mængder af boreprøver fra Grønland, så<br />
det er nemt at effektuere det lokale samarbejde<br />
mellem DNA- og isforskerne på<br />
Niels Bohr Instituttet.<br />
6 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Et eksklusivt forskningsområde<br />
Det er lykkedes for Hansen og Willerslev<br />
i 6000 år gammel is fra Nordgrønland<br />
at finde uhyre små fragmenter af<br />
DNA, som kan henføre en bestemt organisme<br />
til orden eller familie. Man kan<br />
altså - udover viden om klimaet i en given<br />
forhistorisk periode - nu også få et<br />
indtryk af, hvilke organismer, der levede<br />
på og omkring isen. Det er indtil videre<br />
mest DNA fra små, encellede alger, protister<br />
og svampe samt nogle få højere<br />
planter, der er blevet identificeret, men<br />
forskerne forventer snart at finde rester<br />
fra en del andre typer af organismer.<br />
Den danske DNA-duo er med helt<br />
fremme på forskningens frontlinie. I hele<br />
verden er kun en håndfuld videnskabsfolk<br />
i gang med tilsvarende forskning.<br />
Der er et stort behov for at vide, hvorledes<br />
DNA nedbrydes og henfalder efter<br />
en organismes død. Hvordan sker processen<br />
i dybfrossen tilstand? Hvad sker<br />
der i DNA’et hos bl.a. arktiske dyr, som<br />
gennem lange perioder henligger i en<br />
‘livløs’ dvaletilstand (kaldet ‘kryptobiose’)<br />
uden målbart stofskifte? Kan man<br />
forvente at genoplive sådanne organismer<br />
fra isborekernerne?<br />
Forskerne vil aldrig blive i stand til<br />
at rekonstruere mammutten ud<br />
fra DNA-materialet fra dybfrosne<br />
mammutfund. Så vi må nøjes<br />
med f.eks. mammutungen Dima,<br />
som kan ses på et specielt mammutmuseum<br />
i Skt. Petersborg.<br />
Forskernes omhyggelige og tidskrævende<br />
laboratoriearbejde vil give svarene,<br />
og her kan polaregnenes frosne klima<br />
igen hjælpe videnskaben. Det står dog<br />
allerede nu klart for Hansen og Willerslev,<br />
at der selv i de friskeste, dybfrosne<br />
mammutter fra Sibirien ikke vil kunne<br />
findes andet end stærkt nedbrudt DNAmateriale,<br />
der aldrig vil kunne anvendes<br />
til noget i retning af en genetisk rekonstruktion<br />
af dyrearten.<br />
En DNA-sjus<br />
I den kommende sommer drager Anders<br />
J. Hansen og Eske Willerslev op til Kangerlussuaq<br />
for - ved Indlandsisens rand -<br />
selv at hjemtage nogle store isblokke med<br />
forhåbentlig mange spændende rester af<br />
generne fra fortidens flora og fauna.<br />
Næste gang man har et glas whisky<br />
med indlandsisklumper inden for rækkevidde,<br />
kan man jo fundere over, hvilke<br />
gamle arters genmateriale, man får sluppet<br />
løs i glasset.<br />
Kontakt: Anders J Hansen og<br />
Eske Willerslev, Zoologisk Institut, KU,<br />
tlf. 3532 1309, e-mail: ajhansen@zi.ku.dk<br />
Foto: Staffan Widstrand
Fra en foranderlig<br />
verden i balance<br />
Under sine specialestudier på Institut for Eskimologi har religions-<br />
historikeren Marja Ulfsdotter studeret det verdensbillede,<br />
som findes i de eskimoiske myter. Her giver hun et<br />
par smagsprøver på en virkelighedsopfattelse,<br />
som adskiller sig radikalt fra vores.<br />
Af Marja Ulfsdotter<br />
For nogle år siden mødtes en gruppe lokale<br />
jægere og nogle biologer i Igloolik i<br />
Canada. De skulle sammen prøve at finde<br />
ud af, hvorfor antallet af isbjørne var<br />
faldet.<br />
Isbjørne er intelligente dyr og kan kun<br />
jages, når de selv vil, forklarede en af jægerne.<br />
Det havde han selv oplevet, da<br />
han havde fulgt et bjørnespor, som pludseligt<br />
stoppede ved et stort isbjerg. Bjørnen<br />
havde tydeligvis forvandlet sig selv<br />
til et isbjerg, fordi den ikke ville jages.<br />
- Tror I mig ikke, ved I ikke noget om<br />
isbjørne, sagde jægeren til biologerne, da<br />
de morede sig over hans forklaring.<br />
Fotos: Magnus Elander<br />
En spørgsmål om balance<br />
Eksemplet viser, at det verdensbillede, som<br />
vi finder i de eskimoiske myter, stadig<br />
lever sit fragmentariske liv blandt nutidens<br />
oprindelige folk, og at det er en verden,<br />
som styres af helt andre kræfter end<br />
dem, vi er fortrolige med i vores kultur.<br />
I de eskimoiske myter er det solen og<br />
månen, som sætter gang i Jordens årstider.<br />
En meget udbredt myte fortæller, at<br />
solen og månen engang var almindelige<br />
mennesker, men at bror Måne blev så<br />
betaget af sin søster Sol, at hun blev nødt<br />
til at flygte op i himlen for at undgå<br />
hans utilbørlige kærlighed. Helt frem til<br />
i dag følger han efter hende på himmelhvælvet.<br />
Med i denne myte er de grundlæggende<br />
modsætninger i det eskimoiske<br />
verdensbillede: mand og kvinde, vinter<br />
og sommer, nat og dag.<br />
Mange forskere mener, at de eskimoiske<br />
folk tidligere havde en cyklisk tidsopfattelse.<br />
Begivenhederne gentager sig<br />
igen og igen. Det er derfor svært at finde<br />
kronologi og logik i de myter, som beretter<br />
om, hvordan væsner og fænomener<br />
kom til verden. I en canadisk fortælling<br />
berettes det for eksempel, at en kvinde<br />
for længe siden skabte verdens første<br />
rensdyr - af sine egne rensdyrseler.<br />
Men den eskimoiske verdensopfattelse<br />
er ikke altid uforanderlig. Jordskiven,<br />
som i ældre myter ofte hviler på stolper<br />
i havet eller direkte på havets overflade,<br />
er under normale omstændigheder i balance.<br />
Men det kræver, at menneskene er<br />
kloge nok til at forlade deres jordiske eksistens,<br />
når de bliver gamle. Sådan har<br />
det været, siden en kvinde i tidernes morgen<br />
ønskede, at mennesker skulle dø, for<br />
at deres vægt ikke skulle få jordskiven til<br />
at vippe rundt.<br />
Man må følge mange andre livsregler.<br />
Ellers kan sneskred begrave bopladserne,<br />
fangerne i kajakkerne omkomme i det<br />
stormfulde hav og husene skylles i havet<br />
af en voldsom stormflod. Så kan verdensordenen,<br />
sila, komme i ubalance.<br />
Isbjørnens ønske<br />
En anden afgørende forudsætning for at<br />
overleve i Arktis er, at der er tilstrækkeligt<br />
med fangstdyr. I ældre myter er det<br />
havets moder og månemanden, som ud<br />
fra menneskets adfærd regulerer antallet<br />
af fangstdyr. Men mennesker og fangstdyr<br />
har en gensidig forståelse for hinanden<br />
og er bevidste om hinandens behov.<br />
Fangstdyrene er intelligente og har deres<br />
helt egen vilje. En jæger må derfor vise<br />
respekt for et dyr, når det vælger at nærme<br />
sig, ved at dræbe det. På den måde<br />
sikrer jægeren tilgangen af fangstdyr for<br />
kommende generationer.<br />
Og så er vi tilbage ved vores undrende<br />
biologer, som med nøjagtigt samme formål<br />
besøger Arktis og foreslår kvoter på<br />
udryddelsestruede dyr og opfordrer jægerne<br />
til ikke at dræbe de dyr, som de<br />
træffer. Her mødes to meget modstridende<br />
verdensopfattelser.<br />
De eskimoiske myter kan sikkert ikke<br />
overbevise biologer, men er et tilbud til<br />
os om at liste en dør på klem til en verden,<br />
som selv i dag adskiller sig fra vores<br />
egen. Og måske kan de dermed hjælpe<br />
os med ikke stædigt at overføre vores<br />
rationelle tankegang til isbjørne, som<br />
efter eget valg og ønske forvandler sig til<br />
et isbjerg.<br />
7 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Foto: Jan Ø. Jacobsen<br />
I den nu nedlagte mineby Qullissat på nordkysten af<br />
øen Disko nåede den ca. 15 meter høje bølge 150<br />
meter ind i land. Ødelæggelserne var meget store, og<br />
mange huse blev skyllet i havet.<br />
Af Morten Rasch<br />
Længere mod nordvest på halvøen Nuussuaq,<br />
ved fjeldet Paatuut, 40 kilometer<br />
fra Saqqaq, var stilheden allerede blevet<br />
brudt. Et stort stenskred var på vej ned<br />
over fjeldsiden fra ca. 1300 meters højde.<br />
Mudder, sten og blokke væltede ud i<br />
vandet og dannede i løbet af den næste<br />
halve time en halvø, som stak ca. 300<br />
meter ud fra kystlinien. Efterhånden<br />
som lavinen væltede ud i havet dannedes<br />
meget store bølger. Det var disse bølger,<br />
som kl. 15:50 forstyrrede roen i Saqqaq.<br />
Foto Christoffer Schander<br />
8 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Flodbølge og<br />
brændende fjelde<br />
Tirsdag den 21. november kl. tre om eftermiddagen åndede alt fred og<br />
idyl i bygden Saqqaq i den nordlige del af Disko Bugten. Et par fangere<br />
var netop kommet i havn med jollen fuld af hellefisk, og folk stod og<br />
snakkede foran butikken på havnen. En time senere havde en naturka-<br />
tastrofe skabt totalt kaos.<br />
Store ødelæggelser<br />
Fangeren Henrik Lund Andersen fra<br />
Saqqaq fortæller:<br />
- Bølgerne kom i grupper af tre til fire<br />
med et par minutters mellemrum. De var<br />
tre til seks meter høje og væltede ind<br />
over stranden og de lavestliggende dele<br />
af bygden. Alt var kaos. Lænkehunde<br />
tæt på stranden lå pludselig under vand.<br />
Joller og speedbåde blev kastet op på<br />
land og slået til pindebrænde. Det hele<br />
varede ca. tre kvarter. Herefter kunne vi<br />
konstatere, at ca. 10 både var havareret,<br />
men at ingen mennesker eller hunde var<br />
kommet alvorligt til skade.<br />
Saqqaq slap ligesom nabobygden Qeqertaq<br />
nådigt fra flodbølgen. I den nedlagte<br />
mineby Qullissat på nordkysten af<br />
øen Disko var de materielle skader meget<br />
større. Her skyllede en 15 meter høj<br />
flodbølge ind over stranden og videre<br />
150 meter ind over land. Alle huse, som<br />
stod i vejen, blev skyllet bort, og på havnen<br />
væltede en stor kran i havet. Heldigvis<br />
var der ingen mennesker i byen.<br />
Skredet foregik gennem to slugter og stoppede først, da det var nået<br />
ca. 300 meter ud i havet, hvor det står som en 15 meter høj klint.<br />
Politiet i Ilulissat fløj med helikopter<br />
over byen dagen efter, og ifølge politiassistent<br />
Jan Jacobsen ville flodbølgen helt<br />
sikkert have kostet menneskeliv, hvis<br />
Qullissat stadig havde været beboet. En<br />
tilsvarende, men meget mindre flodbølge,<br />
kostede i 1953 tre menneskeliv.<br />
Politiet besøgte også med helikopter<br />
Paatuut-fjeldet. Jan Jacobsen beretter:<br />
- Vi kunne ved hjælp af helikopterens<br />
højdemåler konstatere, at skredet var<br />
startet i 1300 meters højde, og flodbølgens<br />
højde ved Paatuut var tydeligt markeret,<br />
da alt sne var vasket bort på de<br />
nederste 50 meter af fjeldsiden.<br />
Fjeldet brænder<br />
Der har været meldinger om røgudvikling<br />
fra fjeldet , bl.a. fra Arktisk Stations<br />
videnskabelige leder Christoffer Schander,<br />
som besøgte stedet en uge efter skredet.<br />
Han fortæller:<br />
- Da vi kom, var der ingen røg, men i<br />
løbet af de to timer, vi opholdt os ved<br />
Paatuut, opstod der egentlig røgudvikling.<br />
I området omkring skredet føltes<br />
luften varmere end den omgivende luft.<br />
Disse observationer vækker interesse i<br />
forskerkredse, da der tidligere og senest i<br />
1968 har været brand i kullag i fjeldene<br />
på Nuussuaq.<br />
Når fjeldene kan brænde, skyldes det,<br />
at kullagene indeholder en krudtlignende<br />
blanding af svovl og fosfor, som antændes<br />
ved relativt lave temperaturer. I visse<br />
tilfælde kan det antænde kullet og starte<br />
en brand, som kan vare i flere årtier.<br />
Mere om katastrofen på Dansk Polarcenters<br />
hjemmeside.<br />
(www.dpc.dk/nyheder/fjeldskred.html)
Forskerspirer i felten<br />
Et kursus på Disko i Vestgrønland<br />
bragte 20 grønlandske gymnasie-<br />
elever og studerende tæt på for-<br />
skernes daglige arbejde. Initiati-<br />
vet er et blandt mange, som skal<br />
øge interessen i Grønland for den<br />
naturvidenskabelige forskning.<br />
Af Morten Rasch<br />
- I starten jeg studerede i Danmark, savnede<br />
jeg Grønland meget. Jeg manglede<br />
min familie, mine venner, naturen og roen.<br />
Oven i alt det, var det svært at starte<br />
på en uddannelse: man skal købe mange<br />
dyre bøger, man skal lære at læse svær<br />
teori på engelsk osv. Jeg havde tit lyst til<br />
at give op og tage hjem til Grønland igen,<br />
men efter efterårsferien faldt der mere<br />
ro over det hele, og i dag er jeg sikker<br />
på, at det var det helt rigtige for mig at<br />
begynde at læse i Danmark.<br />
Sådan fortalte en af de lidt ældre studerende<br />
på Forforskerskolen på Disko i<br />
september til sine yngre medstuderende,<br />
som endnu ikke var startet på en uddannelse.<br />
Der blev lyttet opmærksomt, for<br />
når man er grønlænder, handler det at<br />
starte på en videregående uddannelse<br />
ikke blot om faglig interesse, men også<br />
om at rejse meget langt væk hjemmefra.<br />
En hård uge<br />
Foredraget var afslutningen på en uges<br />
intensivt kursus i naturvidenskab på forforskerskolen<br />
på Disko i Vestgrønland.<br />
Otte lærere fra Nuuk og København<br />
og 20 studerende fra hele Grønland havde<br />
pakket kufferterne for at mødes på Arktisk<br />
Station til en uge, hvor de skulle arbejde<br />
med så forskellige emner som Grønlands<br />
geologi og landskaber, pattedyr og<br />
det faglige grundlag for fangstkvoter, miljøeffekter<br />
af mineralefterforskning, nuti-<br />
dens og fortidens insekter i Grønland og<br />
søernes betydning for det arktiske økosystem.<br />
En stor mundfuld at komme<br />
igennem på så kort tid.<br />
Undervisningen var tilrettelagt med<br />
forelæsninger om formiddagen, ekskursioner<br />
om eftermiddagen, praktiske øvelser<br />
først på aftenen og igen forelæsninger<br />
sidst på aftenen. På trods af det hårde<br />
program var de studerendes engagement<br />
stort hele ugen igennem, og ved<br />
den afsluttende evaluering var der<br />
ingen, som beklagede sig. Stemningen<br />
blev tværtimod ramt meget godt af en af<br />
deltagerne, som sagde:<br />
- Det har været hårdt, men det er samtidig<br />
første gang, at vi har stiftet bekendtskab<br />
med naturfag med udgangspunkt i<br />
vores eget land.<br />
Bred opbakning<br />
Forforskerskolen er finansieret af Forskningsstyrelsen<br />
og er et af flere initiativer,<br />
som handler om at øge naturvidenskab i<br />
Grønland.<br />
I 1998 afholdt Det naturvidenskabelige<br />
Fakultet på Københavns Universitet<br />
et forskerkursus i Grønland, på Byggeog<br />
Anlægsskolen i Sisimiut er der i samarbejde<br />
med Danmarks Tekniske Universitet<br />
etableret et Center for Arktisk Teknologi,<br />
og ved Zackenberg Station i Nordøstgrønland<br />
har der siden 1998 været uddelt<br />
to stipendier hvert år til grønland-<br />
Foto: Morten Rasch/ Polar Photos<br />
ske studerende til en måneds ophold ved<br />
stationen.<br />
Der er stor politisk vilje til at styrke<br />
den naturvidenskabelige viden i Grønland,<br />
og de mange initiativer viser, at<br />
også de højere læreranstalter er indstillet<br />
på at tage deres del af slæbet.<br />
Bag Forforskerskolen står Københavns<br />
Universitet, Naturinstituttet i Nuuk og<br />
GEUS. Seniorforsker Naja Mikkelsen,<br />
GEUS, siger:<br />
- Hvis Danmark og Grønland sammen<br />
vil fremme kompetenceopbygningen i<br />
Grønland, må vi øge den faglige interesse<br />
blandt de unge i Grønland. Men samtidig<br />
må vi gøre det så let som overhovedet<br />
muligt for de grønlandske studerende<br />
at starte på en videregående uddannelse<br />
i Danmark langt hjemmefra. Begge<br />
dele kræver et ærligt engagement fra<br />
forskere og undervisere på de højere<br />
læreranstalter i Danmark.<br />
Naja Mikkelsen oplyser også, at det på<br />
lidt længere sigt er planen at udvide initiativerne<br />
med en forskerskole på kandidat-<br />
og ph.d.-niveau.<br />
Kontakt:<br />
Naja Mikkelsen, GEUS, tlf. 3814 2000,<br />
nm@geus.dk og<br />
Klaus Nygaard, Naturinstituttet,<br />
tlf. +299 32 10 95, nygaard@natur.gl<br />
9 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Grønland har i dag den største og mest levende brugshundekultur i verden. Men vi mangler bl.a. viden om<br />
hundebestandens størrelse for at kunne vurdere, hvordan bestanden udvikler sig i fangerdistrikterne.<br />
I snescooterens slipstrøm<br />
Den grønlandske slædehund er<br />
langsomt ved at miste sin rolle i<br />
forbindelse med fangst og fiskeri.<br />
Dermed er en tusindårig tradition<br />
ved at forsvinde ud af den grøn-<br />
landske kultur. Det betyder et<br />
sporskifte i brugen af hunden.<br />
10 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Af Morten Meldgaard<br />
Der bliver stadig færre slædehunde i<br />
Upernavik distrikt, og snescooteren spiller<br />
en stadig større rolle i den daglige<br />
økonomi, vurderer embedsdyrlæge Ken<br />
Leisner, Ilulissat. De officielle tal lyder<br />
på 1500 hunde i Upernavik, men Leisners<br />
eget forsigtige skøn er, at der maksimalt<br />
er 850 hunde tilbage i byen, måske<br />
kun 500. Leisner er også bekymret for<br />
hundenes fodringstilstand, som ikke<br />
synes så god som tidligere.<br />
Konkurrence fra snescooteren<br />
Det er tankevækkende, at hunden, der<br />
gennem årtusinder har spillet så stor en<br />
rolle i fangst og fiskeri, er på tilbagetog i<br />
et af de mest aktive fangerdistrikter i<br />
Grønland. Forklaringen er, at snescooteren<br />
langsomt er ved at udkonkurrere<br />
slædehunden i mange områder. I områder<br />
som f.eks. Kullorsuaq nord for Upernavik,<br />
hvor mulighederne for at bruge<br />
Foto: Charlotte Haslund-Christensen<br />
snescooter ikke er så gode, er bestanden<br />
af slædehunde derimod stabil.<br />
Meget tyder således på, at der er tale<br />
om en generel tendens, og ikke blot en<br />
midlertidig bølgedal. Desværre findes der<br />
ikke i dag pålidelige tal for hundeholdet,<br />
men Leisner regner med snart at få friske<br />
tal bl.a. fra Upernavik og Ilulissat, så<br />
man bedre kan vurdere udviklingen.<br />
Heldigvis betyder turisme, konkurrencekørsel<br />
og en bevidst politik, der begrænser<br />
snescooterens udbredelse, at der<br />
er en god fremtid for hund og slæde.<br />
Men i fanger- og fiskererhvervet er et<br />
sporskifte tilsyneladende på vej.<br />
Et specialiseret trækdyr<br />
Slædehunden kom til Grønland for 4500<br />
år siden. Sammen med de første inuit,<br />
Saqqaq-folket, vandrede den fra Beringsstrædet<br />
over de canadiske, arktiske øer<br />
til Grønland. Nogle sikre vidnesbyrd om
slædekørsel i form af seletøj mv. kendes<br />
endnu ikke fra Saqqaq-kulturen. Men<br />
fra knoglefund i de gamle bopladsmøddinger<br />
ved vi, at hunden indgik i den<br />
daglige økonomi, idet snitspor på knoglerne<br />
vidner om, at dyrene blev parteret<br />
og spist.<br />
Hunden forsvinder med Saqqaq-folket<br />
ca. 900 år før Kristi fødsel, og fra den<br />
efterfølgende Dorset-kultur kender vi<br />
mærkeligt nok ikke til spor efter hundehold.<br />
Først da Thule-folket dukker op i<br />
Grønland ca. 900 år efter Kristi fødsel,<br />
introduceres den hundeslæde-teknologi,<br />
vi kender i dag.<br />
Men den grønlandske slædehund selv<br />
ser ud til at være den samme til alle tider:<br />
en kraftigt bygget spidshund op til<br />
60 cm over skulderen og med en vægt på<br />
omkring 35 kilo. Ideelt skabt som et udholdende<br />
trækdyr med kraftig brystkasse<br />
og stærke ben. Den hund, vi ser i<br />
Grønland i dag, har altså arktiske rødder,<br />
der går mindst 4500 år tilbage i tiden, og<br />
som et produkt af mange generationers<br />
udvælgelse og avl er den et enestående<br />
eksempel på en højt specialiseret brugshund.<br />
En viden går tabt<br />
Der er skrevet meget om slædehunden<br />
og dens fortræffeligheder, men for det<br />
meste handler det om rejseoplevelser<br />
med slæde og hunde og ikke om alt det,<br />
der ligger bagved. Et enkelt blik i H. C.<br />
Petersens bøger om kajakken og umiaqen<br />
viser, at der i disse unikke stykker<br />
arktisk teknologi ligger gemt generationers<br />
know-how. Det samme gælder<br />
naturligvis for slæden og for opdragelsen<br />
af slædehunden i forbindelse med<br />
fangst og fiskeri, men om dét er der<br />
endnu ikke skrevet den store bog.<br />
Museumsdirektør Emil Rosing fra<br />
Grønlands Nationalmuseum, der selv<br />
har beskæftiget sig med hundeslædeteknologi<br />
og slædehundeopdræt, mener, at<br />
det hænger sammen med, at hundeslædekulturen<br />
endnu lever i bedste velgående<br />
i Grønland. Samtidig giver Rosing<br />
udtryk for, at det er en kultur, der fortjener<br />
at blive taget mere aktivt op på f.eks.<br />
de lokale museer.<br />
Selvom der således er meget langt til<br />
situationen i Nunavut, hvor hundeslæden<br />
stort set er erstattet af snescooteren,<br />
så er det nok værd at lytte til Ken Leisners<br />
bekymring for nedgangen i hundeholdet<br />
i Nordvestgrønland. Årsagerne<br />
Foto: Morten Meldgaard<br />
Denne slædehundehvalp voksede op blandt fangere i Melvillebugten ca. 1200 e. Kr. Hvalpen lå nedfrosset i en<br />
husgang, indtil den blev udgravet af arkæologer i 1979. Slædehunden er et skud på tamhundens stamme.<br />
Rødderne strækker sig langt tilbage i Nordamerika, hvor fund fra huler bl.a. viser, at menneske og hund allerede<br />
for 12.000 år havde fundet hinanden i et godt makkerskab.<br />
kan være mange, men resultatet er bl.a.,<br />
at der også sker en nedgang i den samlede<br />
viden om hundene og om hundeslædeteknologi<br />
og slædekørsel. Denne viden<br />
fortjener at blive bevaret.<br />
Landet uden slædehunde<br />
Da hundeslædekøreren Ono Fleischer på en hundeslædeekspedition kom igennem<br />
Nunavik i den sydlige del af Hudson Bay, vakte det ikke blot opsigt, men fremkaldte<br />
også stærke følelser. Ældre mennesker opsøgte ham og mindedes dengang,<br />
de selv kørte med hundeslæde.<br />
I modsætning til Grønland er brugshundekulturen i forbindelse med jagt helt<br />
uddød i Nunavik, og al fangst foregår i dag med snescooter eller båd. Forskellen<br />
skyldes ikke, at slædehunden er blevet udkonkurreret, men en bevidst politik fra<br />
den canadiske myndigheder, som i 1963 gennemførte en masseslagtning af samtlige<br />
slædehunde for at få fangerbefolkningen til at blive i byerne.<br />
Ono Fleischer har efterladt i alt 75 grønlandske hunde i Nunavik, men det er<br />
nok tvivlsomt, om det bliver starten på en ny epoke med brugshundekultur, for<br />
området er i dag fyldt med hunde af alle mulige racer, også hunde som ikke er<br />
velegnede som slædehunde.<br />
Ono Fleischer forsætter næste år rækken af ekspeditioner gennem Grønland,<br />
Canada og Alaska med sin femte ekspedition, som går gennem det nye selvstyreområde<br />
Nunavut. På turen deltager også en slædehundekører fra Nunavik med<br />
sine egne slædehunde. Så helt uddød er kulturen da ikke.<br />
GS<br />
11 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Skeletterne i skabet<br />
Fire skeletter blev i 1993 hentet ud af magasinerne i American Museum<br />
of Natural History og fløjet til Qaanaaq i Nordgrønland, hvor de fik en for-<br />
sinket begravelse. Tilbageleveringen afsluttede en højst usædvanlig histo-<br />
rie om seks polareskimoer, som Robert Peary i 1897 bragte til New York.<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
En betuttet Minik ved ankomsten til New York i 1897. Det skulle blive et omtumlet liv.<br />
Courtesy: Peabody Museum, Harvard University<br />
12 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Nûtaq, Qissuk, Atangana og Aviaq blev<br />
den 1. august 1993 - en ubeskrivelig<br />
smuk dag, husker en af deltagerne - begravet<br />
ved en ceremoni på Qaanaaqs kirkegård<br />
i det nordligste Grønland. Tilstede<br />
var omkring 100 af Qaanaaqs indbyggere<br />
med borgmesteren og præsten i<br />
spidsen og repræsentanter for den amerikanske,<br />
grønlandske og danske museumsverden.<br />
Det var ikke nogen helt almindelig<br />
begravelse. De fire polareskimoer var<br />
alle døde i USA næsten 100 år tidligere,<br />
og deres skeletter var fornyeligt hentet<br />
ud fra magasinernes mørke i American<br />
Museum of Natural History i New York<br />
og i nogle små trækister transporteret<br />
til Nordgrønland i et Hercules-fly.<br />
En tragisk rejse<br />
Historien bag de fire skeletter tog sin<br />
start i 1897, da den amerikanske opdagelsesrejsende<br />
Robert Peary ankrede op<br />
ved Kap York-kysten, som han havde<br />
besøgt hvert år siden 1891. Peary havde<br />
tidligere bragt to mindre meteorjernsten<br />
til USA og var nu vendt tilbage for at<br />
hente en 37,5 tons stor sten.<br />
Før ekspeditionen i 1897 bad etnografen<br />
Franz Boas, som arbejdede på at modbevise<br />
teorier om, at eskimoer tilhørte et<br />
tidligere trin i menneskehedens udvikling,<br />
Peary om at bringe en grønlænder<br />
med tilbage til New York.<br />
I Pearys baghoved rumlede altid overvejelserne<br />
om, hvordan han skulle finansiere<br />
sin næste rejse og få opfyldt sin<br />
store ambition om at nå frem til Nordpolen,<br />
så han må - om ikke andet - have<br />
øjnet en kærkommen mulighed for at<br />
supplere sine indtægter.<br />
De lokale beboere må have haft en vis<br />
respekt for Peary, for da han i september<br />
1887 i sit skib Hope ankom til New York<br />
var ikke blot én, men seks lokale beboere<br />
med ombord. Udover de fire fra begravelsesceremonien<br />
var også Qissuks søn<br />
Minik, som senere skulle blive den mest<br />
kendte, og en ung mand, Uisâkavsak.<br />
Det gik hurtigt op for de seks, at der<br />
er meget langt fra en boplads i Nordgrønland<br />
til New York. Først blev de vist<br />
frem på Pearys skib og derpå anbragt i<br />
en kælder på et museum. De var ikke<br />
vant til den stegende varme, blev forkølede<br />
og fik influenza, som de ikke var
modstandsdygtige overfor. I første omgang<br />
kom de til hægterne igen, men i<br />
begyndelsen af 1898 gik turen tilbage til<br />
hospitalet, hvor fire af de seks i løbet af<br />
foråret bukkede under for influenzaen<br />
og tilstødende tuberkulose.<br />
Tilbage var kun den 9-årige Minik og<br />
Uisâkavsak. Den sidste vendte hurtigt tilbage<br />
til sin gamle boplads i Grønland,<br />
hvor han fik tilnavnet ‘Den store løgner’,<br />
fordi ingen troede på hans beskrivelser<br />
fra New York, og i øvrigt blev<br />
myrdet i 1910 på grund af sit forbrug af<br />
kvinder. Minik derimod blev adopteret<br />
og fik bl.a. hjælp fra rigmanden Morris<br />
Jessup. Hjemve og splittelse har sandsynligvis<br />
præget Miniks liv i USA, og<br />
han forsøgte flere gange forgæves at få<br />
skibslejlighed tilbage til Grønland. Men<br />
ikke engang Robert Peary, som fortsatte<br />
sine ekspeditioner til Grønland, kunne<br />
finde plads til ham.<br />
I 1909 lykkedes det, og Minik levede<br />
frem til 1916 som et menneske med et<br />
ben i to kulturer og faldt aldrig til i sine<br />
gamle omgivelser i Nordgrønland, så i<br />
1916 var han som sømand igen på vej<br />
tilbage til USA. Han døde den 29. oktober<br />
1918, 30 år gammel, i det nordlige<br />
New Hampshire - af influenza.<br />
Museets ejendom<br />
Efter at Nûtaq, Qissuk, Atangana og<br />
Aviaq i 1898 var døde af influenza, fik de<br />
en symbolsk begravelse, indgik i videnskabelige<br />
studier og blev skeletteret.<br />
Ifølge etnologen Edmund Carpenter, som<br />
var den amerikanske repræsentant ved<br />
begravelsesceremonien i Qaanaaq 95 år<br />
senere, fik denne noget barbariske behandling<br />
trods alt det positive resultat,<br />
at de amerikanske forskere Boas og<br />
Hrdlicka fik viden til at tilbagevise de<br />
racistiske teorier om, at eskimoerne og<br />
andre oprindelige folk tilhørte et tidligere<br />
trin i evolutionen.<br />
Skeletterne blev opbevaret i magasinerne<br />
på American Museum of Natural<br />
History, hvor et af dem måske har været<br />
udstillet. En artikel, som påstår, at Minik<br />
en dag pludselig stod over for sin fars<br />
udstillede skelet, mener forskerne derimod<br />
er et eksempel på pressens sensationsjagt.<br />
Men man ved, at Minik i 1907<br />
forsøgte at få udleveret Qissuks knogler.<br />
Uden held.<br />
I sidste halvdel af 1900-tallet forsøgte<br />
danske forskere flere gange forgæves at<br />
få adgang til skeletterne. Øjensynligt<br />
havde den tidligere kritik af Pearys og<br />
museernes behandling af Minik og hans<br />
landsmænd gjort museumsfolkene yderst<br />
forsigtige. I nogle tilfælde i en grad, så de<br />
slet og ret benægtede eksistensen af skeletterne.<br />
I 1990 banede en ny amerikansk lov<br />
vejen for tilbagelevering af genstande og<br />
rester af mennesker til de oprindelige<br />
folk, de var fjernet fra. Det førte i USA<br />
til en bølge af krav fra især indianske<br />
folk og til omfattende tilbageleveringer<br />
af bl.a. skeletter, mumier og andre rester<br />
af mennesker.<br />
Hjem igen<br />
Med de mange tilbageleveringer kom der<br />
fokus på de grønlandske skeletter, og<br />
American Museum of Natural History<br />
tog i 1992 initiativ til at tilbagelevere de<br />
fire skeletter til Grønland. Det har sikkert<br />
også spillet ind, at den kendte filmmand<br />
David Lynch netop på dette tidspunkt<br />
overvejede at filmatisere historien<br />
om Minik, så kritikken uundgåeligt ville<br />
være blusset op igen.<br />
I første omgang stod de amerikanske<br />
museumsmyndigheder i den usædvanlige<br />
situation, at ingen havde rejst krav om<br />
tilbagelevering. Men det lykkedes til<br />
sidst gennem mellemmænd at få borgmesteren<br />
i Qaanaaq til at sende en formel<br />
anmodning om at få skeletterne<br />
udleveret. Det gav imidlertid borgmesteren<br />
et problem, da han ikke vidste, hvad<br />
han skulle stille op med skeletterne. Efter<br />
konsultation med den lokale præst og en<br />
dansk biskop blev det besluttet, at de<br />
En forsinket begravelse i<br />
Qaanaaq efter næsten 100<br />
år i museumsmagasinerne.<br />
Foto: Adelaide Carpenter<br />
skulle begraves på kirkegården, selvom<br />
de ikke havde været kristne.<br />
Historien om de fire skeletter er det<br />
eneste kendte eksempel på, at et udenlandsk<br />
museum har leveret rester af døde<br />
mennesker tilbage til Grønland.<br />
Grønlandske skeletrester og mumier,<br />
som har ligger i danske forskningsinstitutioner<br />
og museer, er indgået i den<br />
omfattende aftale om tilbagelevering,<br />
som gennem de sidste 16 år har bragt<br />
35.000 genstande tilbage til Grønland.<br />
I orden<br />
Edmund Carpenter, som repræsenterede<br />
American Museum of Natural History<br />
under ceremonien, husker frem for alt dagene<br />
i Qaanaaq for den venlighed han blev<br />
mødt med: ikke et ondt ord, ingen skæve<br />
blikke, tværtimod blev han i dagene efter<br />
ceremonien inviteret fra hus til hus.<br />
Forklaringen er måske, mener Carpenter,<br />
at den traditionelle eskimoiske tro<br />
stadig præger tankegangen blandt mange<br />
grønlændere. Her har kroppen ikke<br />
den samme betydning som i kristendommen,<br />
fordi alle værdierne er i sjælen,<br />
som drager bort til dødsriget. Måske<br />
blev tilbageleveringen af skeletterne derfor<br />
ikke opfattet som noget afgørende<br />
blandt efterkommerne i Qaanaaq, funderer<br />
Carpenter.<br />
Da han efter begravelsen spurgte Miniks<br />
eneste endnu levende familiemedlem,<br />
den 94-årige Qârqutsiaq, hvad han<br />
mente om tilbageleveringen, lød svaret<br />
efter en lang pause:<br />
- Hvis det er, hvad de (museumsfolkene)<br />
ønskede, så er det i orden. Og hvis de<br />
(skeletterne) var blevet, hvor de var, så<br />
ville det også have været i orden.<br />
13 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Kajakmanden i Holland<br />
En udleveringssag om en udstoppet eskimo i en kajak har skabt en<br />
kurre på tråden mellem Grønlands Hjemmestyre og et museum i Hol-<br />
land. Parterne venter for øjeblikket på resultaterne af en DNA-test, som<br />
eventuelt kan fastslå kajakmandens oprindelse.<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
Direktøren på Westfries Museum i Hoorn<br />
i Holland forstår ikke, hvorfor de grønlandske<br />
myndigheder kræver en af museets<br />
genstande, en udstoppet eskimo i<br />
en kajak, udleveret, når Grønlands Nationalmuseum<br />
i Nuuk selv udstiller mumierne<br />
fra Qilakitsoq. Det truer med at<br />
skabe forviklinger i en udleveringssag,<br />
som i foråret ellers så ud til at være faldet<br />
på plads.<br />
Tilbage til Grønland<br />
Sagen startede i 1998, da nyheden nåede<br />
Grønland om, at der på en specialudstilling<br />
i Rotterdam om mumier og andre<br />
menneskelige rester også var udstillet en<br />
udstoppet eskimo i en kajak.<br />
Manden var ifølge kilder fra 1700-tallet<br />
blevet fundet død i sin kajak af hollandske<br />
hvalfangere og bragt til Holland,<br />
hvor han i første omgang havnede hos<br />
en læge, som udstoppede ham til sin<br />
samling af eksotiske genstande.<br />
14 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
De grønlandske myndigheder reagerede<br />
skarpt på denne behandling og på udstillingen<br />
af de efterhånden stærkt beskadigede<br />
rester. De krævede landsmanden<br />
tilbageleveret, så han kunne få en værdig<br />
begravelse i sit hjemland. En formel udleveringssag<br />
gik i gang gennem det danske<br />
udenrigsministerium, og efter et års tovtrækkeri<br />
så det i foråret ud til, at brikkerne<br />
var faldet på plads.<br />
Westfries Museum i Hoorn, som har<br />
haft kajakmanden i sine samlinger i 130<br />
år, accepterede en udlevering med det forbehold,<br />
at formålet var at begrave ham,<br />
og at resterne ikke indgik i forskning eller<br />
udstilling. Samtidig blev parterne enige<br />
om, at en DNA-test skulle sikre, at<br />
hudresterne nu også stammede fra en<br />
person fra den oprindelige befolkning i<br />
Grønland og ikke fra en henrettet, hollandsk<br />
straffefange, som rygtet ville vide.<br />
Hollandsk forundring<br />
Sagen tog imidlertid en ny drejning, da<br />
De stærkt beskadigede rester af en udstoppet polareskimo på Westfries Museum i Holland.<br />
Foto: Westfries Museum<br />
det i løbet af sommeren gik op for Westfries<br />
Museums direktør, R. J. Spruit, at<br />
de kendte Qilakitsoq-mumier har været<br />
udstillet på museet i Nuuk i 20 år.<br />
- Vi blev meget forundrede over at<br />
høre, at en hel gruppe mumier er udstillet<br />
på museet i Nuuk. Det vidste de grønlandske<br />
myndigheder, samtidig med at<br />
de fortalte os, at det er en hån mod grønlænderne<br />
at udstille menneskerester,<br />
siger R. J. Spruit.<br />
Han har derfor nu anbefalet byrådet i<br />
Hoorn, at man - uanset resultatet af<br />
DNA-testen - tilbagekalder udleveringsaftalen.<br />
Grønlandsk forklaring<br />
I Grønlands Hjemmestyre kan man ikke<br />
se, at udstillingen af mumier i Nuuk<br />
skulle retfærdiggøre hollændernes fremvisning<br />
af en udstoppet eskimo. Det har<br />
Hjemmestyret forklaret i et brev til<br />
borgmesteren i Hoorn, hvor det blandt<br />
andet hedder:<br />
- Det skal bemærkes, at der her er tale<br />
om at udstille døde 500 år gamle personer<br />
(Qilakitsoq-mumierne, red.) så tæt<br />
på deres gravleje som muligt i det land,<br />
hvor de levede, og over for en befolkning,<br />
der er deres efterkommere, hvor<br />
der kort sagt er en umiddelbar respekt<br />
og forståelse for disse døde og deres liv.<br />
I en kommentar, som vi bringer her i<br />
bladet på side 15, siger museumsinspektør<br />
Joel Berglund fra Grønlands Nationalmuseum<br />
& Arkiv desuden:<br />
- Grønlands Hjemmestyres argument<br />
for en udlevering af menneskeresterne i<br />
Holland er, at man finder det etisk krænkende<br />
og nedværdigende, at resterne af<br />
en formodet landsmand kan behandles<br />
på en måde, som om kolonitidens syn på<br />
andre folkeslag stadig er gældende.<br />
Parterne venter nu på resultaterne af<br />
den DNA-test, som Niels Lynnerup fra<br />
Retsmedicinsk Institut på Københavns<br />
Universitet i sommer var i Holland for<br />
at udtage. Niels Lynnerup siger, at analyserne<br />
er forbundet med store vanskeligheder<br />
på grund af materialets kvalitet<br />
og præservering. Vi bringer resultatet af<br />
undersøgelsen på Dansk Polarcenters<br />
hjemmeside, så snart det foreligger.
Joel Berglund er museumsinspektør<br />
og souschef på<br />
Grønlands Nationalmuseum<br />
& Arkiv.<br />
Af Joel Berglund<br />
Grønlands Nationalmuseum &<br />
Arkiv (NKA) blev i 1998 gjort<br />
opmærksom på, at der på et hollandsk<br />
museum var udstillet rester af et<br />
grønlandsk menneske monteret på en<br />
kajak. NKA rettede henvendelse til Grønlands<br />
Hjemmestyre, der overtog sagen<br />
og forsøgte på internationalt, diplomatisk<br />
plan at få disse rester, det drejer sig<br />
om hud uden knogler, ført hjem til Grønland<br />
og stedt til hvile der. Dette er i skrivende<br />
stund endnu ikke sket.<br />
Diskussionen vakte berettiget opsigt i<br />
stort set alle medier i Grønland, Danmark<br />
og Holland. Det interessante var forskelligheden<br />
i synspunkterne fra dansk-grønlandsk<br />
og hollandsk side, der klart delte<br />
sig i en etisk og en værdineutral holdning.<br />
Den værdineutrale holdning blev understreget<br />
i udstillingen ‘Botje bij botje’ i<br />
Kunsthalle i Rotterdam samme år, hvor<br />
de formodede rester af det grønlandske<br />
menneske blev vist sammen med utallige<br />
andre menneskerester fra hollandske<br />
museer. Her var der ingen grænser for,<br />
hvordan man kunne behandle menneskeresterne,<br />
der i håndteringen tydeligt skiftede<br />
status til manipulerbare størrelser.<br />
Argumentationen mod en udlevering<br />
til Grønland fra den hollandske side går<br />
på tre ting, nemlig dels at menneskeresterne<br />
tilhører det privatejede museum,<br />
dels at man ikke kan være sikker på, at<br />
det rent faktisk er levnene af et grønlandsk<br />
menneske og endelig, at Grønlands<br />
Nationalmuseum og Arkiv selv udstiller<br />
menneskerester i form af fire mumificerede<br />
lig fra gravhulen ved Qilakitsoq<br />
i Nordgrønland.<br />
Hertil er der at sige, at en ejendomsret<br />
til enhver tid kan overdrages, det er kun<br />
så problematisk, man selv gør det til.<br />
Et spørgsmål om respekt<br />
Museumsinspektør Joel Berglund forklarer, hvorfor Hjemmestyret kræver rester-<br />
ne af en udstillet grønlænder hjem fra et hollandsk museum, og opridser samti-<br />
dig Hjemmestyrets holdning til brug af menneskeligt materiale i forskningen.<br />
Der kan ligge en frygt for præcedens,<br />
hvilket der dog også kan tages forbehold<br />
for. Problemet om, hvorvidt menneskeresterne<br />
i virkeligheden stammer fra et<br />
grønlandsk-eskimoisk menneske og ikke<br />
fra en henrettet, hollandsk straffefange<br />
fra 1800-tallet, er søgt løst med en DNAtest.<br />
Her kunne man vælge at gå en anden<br />
vej og lade tvivlen komme menneskeresterne<br />
til gode, idet de gennem godt<br />
100 år har været præsenteret og udstillet<br />
som en grønlænder.<br />
Umiddelbart kan det synes selvmodsigende,<br />
at Grønlands Hjemmestyre kan<br />
acceptere udstilling af fire døde personer<br />
i Grønlands Nationalmuseum & Arkiv,<br />
men ikke i Holland. Pointen er, at udstillingen<br />
i Grønland er blevet til efter meget<br />
nøje, etiske overvejelser. Det var vigtigt,<br />
at al form for sensation blev undgået,<br />
og at de døde personer skulle vises så<br />
tæt på bisættelsessituationen som muligt,<br />
at påklædning og position i denne<br />
situation blev respekteret, således at de<br />
døde personer blev vist som døde og ikke<br />
indgik i en anden situation. Denne respekt<br />
opretholdes i udstillingen på en måde,<br />
så det kulturhistoriske aspekt og den<br />
nænsomme undersøgelse af mumierne<br />
samtidig formidles. Da en del af befolkningen<br />
i Grønland opfattede destruktive<br />
undersøgelser som en forstyrrelse af gravfreden<br />
og de dødes integritet, blev de videnskabelige<br />
undersøgelser og indgreb<br />
begrænset til et acceptabelt minimum.<br />
Udstillingens grundlæggende idé er, at<br />
den skal være i overensstemmelse med<br />
befolkningens holdning til moral og etik,<br />
når det gælder omgang med døde mennesker,<br />
og de 20 år, der er gået siden åbningen<br />
af udstillingen, bekræfter, at<br />
dette er lykkedes.<br />
Kommentar<br />
Det Grønlandske Hjemmestyres holdning<br />
til brugen af menneskeligt materiale<br />
i forskning er helt utvetydig. Enhver<br />
undersøgelse, ethvert indgreb, enhver<br />
deponering, enhver publicering m.v. er<br />
uløseligt forbundet med en etisk holdning,<br />
der påbyder respekt for mennesket<br />
i levnene, hvad enten de foreligger som<br />
en helhed eller dele heraf. Det vil sige, at<br />
der ikke sættes hindringer for forskningen,<br />
men at forskningen skal kunne<br />
begrundes seriøst.<br />
Samarbejdsudvalget for det danskgrønlandske<br />
Museumssamarbejde, der i<br />
en årrække har arbejdet med bl.a. overførsel<br />
af en del af Nationalmuseets grønlandssamling<br />
til det grønlandske nationalmuseum,<br />
har også behandlet samlingerne<br />
af menneskerester fra Grønland,<br />
der befinder sig på Panum Instituttet i<br />
København. Resultatet er, at ejendomsretten<br />
er overført til Det Grønlandske<br />
Hjemmestyre, mens samlingerne stadig<br />
befinder sig fysisk på Panum Instuttetet<br />
og fortsat vil blive kurateret her. Årsagen<br />
hertil er dels, at det er dér forskningen<br />
sker, og dels, at vi i Grønland ikke<br />
har mulighed for at opbevare disse samlinger.<br />
Endvidere betyder det, at håndtering<br />
af materialet i en forsknings - eller<br />
udstillingsmæssig sammenhæng skal<br />
godkendes af Det Grønlandske Hjemmestyre.<br />
Afslutningsvis kan det siges, at Grønlands<br />
Hjemmestyres argument for en udlevering<br />
af menneskeresterne i Holland<br />
er, at man finder det etisk krænkende og<br />
nedværdigende, at resterne af en formodet<br />
landsmand kan behandles på en måde,<br />
som om kolonitidens syn på andre folkeslag<br />
stadig er gældende.<br />
15 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Naturvidenskab à la carte<br />
Topografisk Atlas Grønland, udgivet af Det Kongelige<br />
Danske Geografiske Selskab, 2000, 280 sider,<br />
485 kroner.<br />
Man skal ikke lade sig narre af titlen Topografisk<br />
Atlas Grønland. Der er ganske vist både kort, flyfotos<br />
og satellitbilleder, heriblandt et grønlandskort i<br />
1:5.000.000 og en mængde historiske grønlandskort,<br />
men det nye topografiske atlas udgivet af Det Kongelige<br />
Danske Geografiske Selskab er først og fremmest<br />
en imponerende tur gennem grønlandsforskningens<br />
vildtvoksende arbejdsmark.<br />
På 280 sider når det topografiske atlas ud i alle<br />
naturvidenskabens krinkelkroge - og i nogle få historiske<br />
og arkæologiske. 53 forfattere præsenterer i<br />
83 korte, velillustrerede artikler resultaterne af deres<br />
forskning og serverer i kalejdoskopisk form en bog,<br />
som den grønlands- og forskningsinteresserede kan<br />
vælge at læse fra ende til anden, bladre igennem<br />
eller bruge som opslagsværk. Man kan læse om alt<br />
fra de kendte iskerneboringer på Indlandsisen, over<br />
varme kilder på Disko til lomvier i Nordvestgrønland<br />
- plus alle de 80 emner ind imellem.<br />
Der er fra udgiverens og forfatternes side lagt vægt<br />
på at fortælle den gode forskningshistorie uden for<br />
mange fagudtryk og lange, indviklede udredninger, så<br />
bogen vil ikke få svært ved at nå ud til et større publikum,<br />
som interesserer sig for Grønland og forskning.<br />
Bogen indledes med et billede af den grønlandske<br />
kunstner Aka Høegh med en tilhørende tekst af Jørgen<br />
Riel.<br />
Topografisk Atlas Grønland udgives som en opmærksomhed<br />
fra Det Kongelige Danske Geografiske<br />
Selskab og Geografisk Institut i forbindelse med Det<br />
Naturvidenskabelige Fakultets 150 års jubilæum ved<br />
Københavns Universitet.<br />
Sydgrønlandsk mad gennem 1000 år<br />
16 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Kød, kød og atter kød? I hvert fald ikke i Sydgrønland!<br />
Neri..., mad, food er titlen på en ny bog om<br />
sydgrønlandske madvaner gennem tusind år, skrevet<br />
af Rie Oldenburg, som er leder af museet i Narsaq.<br />
En historisk rundvisning samt en lang række op-<br />
Finn Larsen og Rie Oldenburg:<br />
Neri..., mad, food -<br />
Sydgrønlandsk mad gennem<br />
1000 år, Forlaget<br />
Hovedland 2000, 300 sider,<br />
i Grønland 310,- kr. og i<br />
Danmark 368,- kr.<br />
pep<br />
skrifter åbner en ny indgangsvinkel til den sydgrønlandske<br />
kultur - gennem maven.<br />
På henholdsvis grønlandsk, dansk og engelsk bliver<br />
man guidet rundt i de sydgrønlandske madvaner før<br />
og efter koloniseringen og får samtidig serveret en<br />
lang række, spændende opskrifter. Blandt andet lammemørbrad<br />
med blåbærsky, portvinsmarineret rensdyr,<br />
kvangrød og en lettere eksotisk afdeling med<br />
bl.a. tørret sælblod i tarme og flækkede fårehoveder.<br />
Samtidig afliver bogen definitivt myten om en kedelig<br />
grønlandsk madkultur med sæl, sæl og atter sæl.<br />
Bogen er rigt illustreret med fotografen Finn Larsens<br />
flotte billeder, der følger opskrifterne og understreger<br />
indholdet af teksten.<br />
Astrid Mikkelsen
Overlevelse på Indlandsisen<br />
Uden de store Herculesfly fra 109th New York Air National Guard ville<br />
det ikke være muligt at gennemføre forskningen på Indlandsisen.<br />
Videnskabeligt arbejde i polarom-<br />
råderne kan være en logistisk<br />
udfordring. Ikke mindst når det<br />
drejer sig om arbejde på de store<br />
iskapper i Grønland og Antarktis.<br />
Af Naja Mikkelsen<br />
Der er lang tradition for internationalt<br />
samarbejde på den grønlandske indlandsis.<br />
Herfra har danske og udenlandske<br />
forskere igennem årene hentet umådelige<br />
mængder viden hjem fra blandt andet<br />
de dybe iskerneboringer, der er foretaget<br />
gennem Grønlands mere end tre kilometer<br />
tykke iskappe.<br />
De videnskabelige isboringer har krævet<br />
blandt andet tungt boreudstyr, som<br />
er fløjet ind på isen af store amerikanske<br />
Hercules-transportmaskiner fra 109th<br />
New York Air National Guard. Disse C-<br />
130-fly er udstyret med ski, så de kan<br />
lande direkte på indlandsisen. Danmark<br />
råder ikke over Hercules-maskiner med<br />
ski, og det videnskabelige arbejde på<br />
Grønlands indlandsis har derfor kun<br />
kunnet gennemføres i kraft af et særdeles<br />
fint samarbejde mellem danske og<br />
amerikanske myndigheder.<br />
Foto: Geofysisk Afdeling<br />
Alt om overlevelse<br />
Det er dog ikke helt ufarligt at flyve i<br />
Arktis. Derfor trænes alt amerikansk<br />
mandskab, som skal flyve i Grønland og<br />
Sydpolen, i at klare sig i nødsituationer<br />
og i at overleve under ekstreme forhold.<br />
Normalt deltager kun amerikanske militærpersoner<br />
i træningen, som foregår<br />
forskellige steder i Grønland og i år 2000<br />
fandt sted nær DYE 2-stationen på Grønlands<br />
indlandsis. Men i år blev for første<br />
gang en civil, dansk person inviteret til<br />
at deltage i træningen blandt andet som<br />
led i forberedelserne til Danmarks engagement<br />
i GRASP-projektet med etablering<br />
af islejre nord for Grønland (Se <strong>Polarfronten</strong><br />
1/1999).<br />
Træningen startede på en flyvestation<br />
i USA med gennemgang af en lang række<br />
emner som f.eks. påklædning, nødudstyr,<br />
færdsel i isterræn, forholdsregler i<br />
forbindelse med havarering af et fly, signalering<br />
etc. Især blev der lagt stor vægt<br />
på at undgå faren for dehydrering. Det<br />
er særdeles vigtigt at drikke meget, når<br />
man befinder sig i arktiske områder. Luften<br />
er nemlig så tør, at opholdet på Grønlands<br />
indlandsis kan sammenlignes med<br />
at være i en ørken.<br />
I lejr på indlandsisen<br />
Højdepunktet i træningen kom, da holdet<br />
blev fløjet op på Indlandsisen og sat<br />
af ved Raven Ice camp. Da maskinen<br />
straks efter ankomsten igen fløj videre,<br />
blev der uendeligt stille, og efter at have<br />
brugt et stykke tid på at vænne sig til<br />
det lave iltindhold i 3 kilometers højde<br />
gik deltagerne i gang med at bygge<br />
para-snowhuts - en læmur overdækket<br />
af en faldskærm. Dette rum kom til at<br />
fungere som samlingsrum for gruppen.<br />
Nætterne blev tilbragt i en såkaldt firetrench,<br />
en ca. 40 cm dyb grøft, hvor to<br />
personer lige akkurat kunne ligge og sove<br />
ved siden af hinanden, og med et tag<br />
ovenover lavet at kantstillede sneblokke.<br />
De tre dage i islejren gik med træning<br />
i forskellige former for kommunikation<br />
mellem jord og luft, herunder brugen af<br />
konventionelle nødsendere, signalering<br />
med bl.a. farvepistoler og etablering af<br />
mærker i sneen, som skulle kunne ses<br />
fra undsætningsfly fra luften.<br />
Et vigtigt samarbejde<br />
Det globale klima er under hurtig forandring,<br />
og mange af de data, som er særdeles<br />
vigtige for etableringen af modellerne<br />
over fremtidens klima ligger i<br />
Arktis.<br />
Derfor vil det dansk-amerikanske logistiksamarbejde<br />
fortsætte i forbindelse<br />
med videnskabelige undersøgelser i<br />
Grønland til gavn for den videnskabelige<br />
udforskning af Grønland.<br />
Kontakt: Naja Mikkelsen, GEUS,<br />
tlf. 3814 2364, nm@geus.dk<br />
Signalering med farvepistol.<br />
Foto: Naja Mikkelsen<br />
17 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Kom tr ådløs t, nemt og hurtigt på int ernetet<br />
– ogchec k din mail, lige mege thvoriver den du bef inder dig<br />
Med en GSM telefon og en bærbar pc er det nu muligt<br />
at hente sin email, surfe på internettet eller modtage<br />
fax, når du er på rejse i Grønland.<br />
Det forudsætter kun, at din GSM telefon understøtter<br />
data/fax samt, at du har det rigtige tilbehør<br />
for tilslutning til din pc og evt. internetabonnement<br />
hos TELE Greenland.<br />
Læs mere om hvilke<br />
mobiltelefonselskaber<br />
der har roaming med<br />
TELE Greenland på<br />
www.tele.gl eller<br />
kontakt os på<br />
+299 34 12 55<br />
18 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Distribueres i Danmark af NBC<br />
Knud Fischer<br />
POLARSØEN<br />
I sin nye bog "Polarsøen" skildrer<br />
Knud Fischer i tekst - og<br />
navnlig i mange, utroligt skønne<br />
fotos - livet omkring en arktisk<br />
sø, - lige fra forårets tøbrud<br />
og gennem den korte, hektiske<br />
sommer, indtil efterårets kulde<br />
og mørke atter sænker sig over<br />
vejrstationen Danmarkshavn.<br />
ISBN: 87-90393-55-4<br />
228,00 kr.<br />
BOX 1009 · 3900 NUUK · GRØNLAND<br />
TLF. (00299) 32 17 37 · FAX (00299) 32 24 44<br />
Polar Caféen<br />
første tirsdag i hver måned<br />
kl. 15.00 (dog 9. januar 2001)<br />
i Dansk Polarcenter<br />
Strandgade 100 H<br />
1401 København K<br />
I Polar Caféen er der populærvidenskabelig<br />
formidling<br />
til alle, som er fascineret af<br />
polarforskning<br />
Se programmet lørdagen<br />
før i Berlingske Tidendes<br />
sektion "Univers" eller kig<br />
på www.dpc.dk/polarcafe
KASPER CAMP<br />
En fleksibel og mobil lejrløsning i felten<br />
Kan leveres med f.eks.:<br />
• Parabol og antenne til TV og kommunikations udstyr<br />
• Mini kraft/varmeværk til opvarmning og strøm<br />
• Solceller<br />
Kasper Cabin<br />
7 m2 moderne komfort hvor som helst<br />
Den 12-kantede hovedbygning rummer 105 m 2<br />
• Isolerede ydervægge af aluminium.<br />
• Interiør af malet glasvæv.<br />
• Kan modstå vind op til 70 m/s<br />
• Kort montagetid<br />
• Cabin og Camp er fremstillet i aluminium<br />
• Kræver ingen særlig vedligeholdelse<br />
• Cabin vejer 850 kg<br />
• Camp kan flyttes i moduler med helikopter<br />
Individuel indretning af Cabin til f.eks.<br />
• Overnatning med 4 sovepladser<br />
• Køkken, kontor eller toilet og brusebad<br />
• El-installationer til miljøtoilet<br />
• El-radiatorer eller oliefyr<br />
• Ruller til transport<br />
• Justerbare ben<br />
Kasper ApS Strandmarksvej 1 3730 Nexø Danmark<br />
Tlf. 5648 8456 Fax 5648 8008 info@kasper4u.com www.kasper4u.com
Kvalificeret arbejdskraft søges<br />
De foreløbige resultater af en analyse af Nuuks erhvervsliv<br />
viser, at virksomhederne har store problemer<br />
med at finde kvalificeret arbejdskraft. En spørgeskemaundersøgelse<br />
afslører således, at 44 pct. af<br />
virksomhederne mener, at det nærmest er umuligt<br />
eller meget svært at finde lokale medarbejdere med<br />
de nødvendige kvalifikationer, og inden for handelsbranchen<br />
siger hele 37 pct. af virksomhederne, at det<br />
nærmest er umuligt. Rapporten blev fremlagt på en<br />
erhvervskonference i Nuuk i september og vil udkomme<br />
i en endelig version i foråret 2001. Den analytiske<br />
bearbejdelse er foretaget af Jens Kaalhauge<br />
Nielsen fra Ilisimatusarfik, Grønlands Universitet.<br />
Filmpriser til miljøfilm<br />
Videofilmen ‘Det Arktiske Dilemma’ blev den 7. oktober<br />
2000 belønnet med prisen ‘Grand Prix of Ekofilm’<br />
i Tjekkiet, og den 25. november 2000 vandt den<br />
yderligere en pris i Tjekkiet på filmfestivalen ‘It’s up<br />
to you too’. Filmen er instrueret af Margit Knoblauch,<br />
Loke Film med støtte fra Dancea (Miljøstyrelsens<br />
program for miljøbistand til Arktis) og omhandler<br />
resultaterne af AMAP’s undersøgelser om grænseoverskridende<br />
forurening i Grønland. Den fortæller<br />
historien om, hvordan tungmetaller og organiske<br />
forbindelser i havet ophobes i fedtvævet i de fisk og<br />
havpattedyr, som fortsat havner på grønlændernes<br />
spisebord.<br />
‘Det Arktiske Dilemma’ kan lånes i Dansk Polarcenter<br />
ved henvendelse til Det Arktiske Miljøsekretariat<br />
tlf. 32 88 01 19.<br />
Grønlænder i direktørstolen<br />
Karla Jessen Williamson er blevet udnævnt til direktør<br />
for Arctic Institute of North America i Calgary.<br />
Hun er født i Grønland i den nu nedlagte bygd<br />
Appamiut, men har fået sin universitetsuddannelse<br />
på University of Saskatchewan, hvor hun har undervist<br />
i 16 år. Senest har hun på University of<br />
Aberdeen i Skotland fået en ph.d.-grad på en<br />
afhandling om forholdet mellem kønnene i<br />
det postkoloniale Grønland.<br />
Se mere om Artic Institute of North<br />
America på www.ucalgary.ca/aina/<br />
<strong>KORT</strong> <strong>NYT</strong><br />
Æresmedlem i Arktisk Institut<br />
Arktisk Institut har hædret civilingeniør Aksel Mikkelsen<br />
ved at udnævne ham som det første æresmedlem<br />
af Arktisk Institut. Begrundelsen er, at Aksel<br />
Mikkelsen har ydet en stor indsats for Arktisk Instituts<br />
virke og i særlig grad har bidraget til indsamling<br />
af informationer om arktiske forhold og den arktiske<br />
ekspeditionshistorie. Med udnævnelsen fulgte en vase<br />
formet af kunstneren Buuti Pedersen fra Tasiilaq.<br />
EU interesseret<br />
EU har besluttet at oprette en stilling, der alene skal<br />
tage sig af arktiske spørgsmål i relation til det europæiske<br />
samarbejde. Desuden har EU-kommissionen<br />
sagt ja til en observatørpost i Arktisk Råd.<br />
Pingviner i vælten<br />
Britiske forskere fra British Antarctic Survey er draget<br />
til Antarktis for at afkræfte påstande om, at pingvinerne<br />
følger overflyvende helikoptere så intenst<br />
med øjnene, at de til sidst dratter bagover. Rygterne<br />
stammer fra engelske RAF-piloter, som siges at have<br />
observeret fænomenet under Falklands-krigen i 1982.<br />
Forskerne mener, det er en myte, og deres egentlige<br />
formål med feltarbejdet er at undersøge, om overflyvninger<br />
kan forstyrre pingvinerne i deres rugeperiode.<br />
Illustration: Lars-Ole Nejstgaard
En rigtig Oscar<br />
Dansk Geologisk<br />
Forening har tildelt<br />
Danmarks Geologipris<br />
på 25.000 kr. til<br />
statsgeolog, mag. scient.<br />
Niels Henriksen,<br />
blandt geologer og<br />
grønlandsfarere på<br />
Grønlands nordøstkyst<br />
bedre kendt<br />
under navnet Oscar.<br />
Prisen gives som<br />
anerkendelse af den<br />
indsats for den geologiske<br />
kortlægning<br />
af Grønland, som<br />
Niels Henriksen har<br />
ydet igennem en<br />
menneskealder.<br />
“<br />
”<br />
<strong>KORT</strong> <strong>NYT</strong><br />
22 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00<br />
Rejerne har det godt i Grønland<br />
En ny rapport udarbejdet af biologer ved Grønlands<br />
Naturinstitut, indeholder gode nyheder om både<br />
reje- og krabbebestanden ved Grønland. Bedst ser<br />
det ud ved Vestgrønland, hvor rejebestanden er steget<br />
markant i forhold til sidste år. Biologernes vurdering<br />
af rejebestanden ved Vestgrønland bygger på et<br />
stort antal oplysninger fra fiskeriet samt på biologiske<br />
undersøgelser.<br />
Læs mere på Grønlands Naturinstituts hjemmeside:<br />
www.natur.gl<br />
Dyremisdannelser i Nunavut<br />
En undersøgelse har vist, at fangerne i det nye hjemmestyreområde<br />
Nunavut i Nordøstcanada i stigende<br />
omfang støder på misdannede på dyr. Der rapporteres<br />
om bl.a. underernæring og parasitter samt bakterier,<br />
der nedbryder dyrenes hud og væv, og der er<br />
ifølge fangerne tale om alle typer dyr fra fugle og<br />
sæler til rensdyr og isbjørne. Årsagerne er ukendte,<br />
men mistanken retter sig mod ny teknologi, forurening,<br />
klimaforandringer og store dyrebestande. Undersøgelsen<br />
er gennemført i et samarbejde mellem<br />
Verdensnaturfonden og Baffin Islands Qikiqtaaluk<br />
Wildlife Board.<br />
Nunavut og Grønland indgår samarbejdsaftale<br />
Selvstyreregeringen i Nunavut og Grønlands Hjemmestyre<br />
har indgået en samarbejdsaftale. Aftalen<br />
omfatter forskningsprojekter, efter- og videreuddannelse<br />
af personale, energibesparelser, affaldshåndtering,<br />
bæredygtig forvaltning af isbjørnebestanden og<br />
fiskeriet i fælles farvand.<br />
Marianne Jensen til ILO<br />
Tidligere landsstyremedlem, Marianne Jensen, (Siumut)<br />
er rejst til Genève i Schweiz, hvor hun tiltræder<br />
stillingen som rådgiver i oprindelige folks anliggender<br />
i ILO, Den Internationale Arbejdsorganisation.<br />
Marianne Jensen afløser Henriette Rasmussen,<br />
der har besat stillingen siden januar 1996, hvor den<br />
blev oprettet som et projekt udarbejdet af Hjemmestyret<br />
i samarbejde med Udenrigsministeriet.<br />
Milde gaver<br />
Nuna Fonden har uddelt godt 1,3 millioner kroner<br />
til 34 projekter inden for kultur, undervisning og<br />
socialt arbejde. Det største beløb på 200.000 gik til<br />
det danske Filmstudie i Lyngby, som skal bruge midlerne<br />
til en børnekortfilm, mens sprogsekretariatet i<br />
Nuuk fik 100.000 kroner til et ordbogsprojekt, og<br />
Sermit Records i Nuuk fik 100.000 til en grønlandsturné<br />
med den populære pigegruppe Nivissat.<br />
Grønlands iskolde ladies<br />
Mens Danmarks jernhårde ladies efter OL-successen<br />
er i færd med at viske tavlen ren, er de grønlandske<br />
håndboldpiger vendt hjem fra en kvalifikationsturnering<br />
i Brasilien med en bronzemedalje, som giver<br />
dem adgang til næste års håndbold-VM i Italien.<br />
Pigerne fik en stormende modtagelse i Nuuk, hvor<br />
de blev budt velkommen af Landstyremedlem for<br />
Kultur, Uddannelse og Kirke, Lise Lennert, og af<br />
Team Greenland fik overrakt en check på 100.000 til<br />
forberedelserne.<br />
Nye helbredsundersøgelser<br />
Læger på Dronning Ingrids hospital i Nuuk starter<br />
et nyt forskningsprojekt, som ved hjælp af undersøgelser<br />
af afdødes organer skal vise, om forureningen<br />
giver skader hos den grønlandske befolkning.<br />
Samtidig er lægerne også gået i gang med at undersøge<br />
knogleskørhed. 200 kvinder i alderen mellem 45<br />
og 65 år skal deltage.<br />
Vikingerne på Svalbard<br />
Den norske arkæolog Kristin Prestvold håber, at en<br />
stenkonstruktion fundet på Svalbard vil afsløre en<br />
vikingegrav. Ifølge hende er der ingen tvivl om, at<br />
konstruktionen er lavet af mennesker, og at den<br />
højst sandsynligt kan dateres tilbage til jernalderen.<br />
Hvis det er tilfældet, betyder det, at vikingerne betrådte<br />
området flere hundrede år før hollænderen<br />
Willem Barents. Stenkonstruktionen er fem meter i<br />
diameter og er placeret på et af områdets højeste<br />
punkter.<br />
Nyt forskningslektorat i zoologi<br />
Den zoologiske forskning i Grønland er blevet styrket<br />
med oprettelsen af et 5-årigt lektorat i arktisk,<br />
terrestrisk økologi på Zoologisk Institut ved Københavns<br />
Universitet. Stillingen er blevet besat med<br />
biologen Mads C. Forchhammer, der i forbindelse<br />
med sine ansættelser på en række forskningsinstitutioner<br />
i Danmark og i udlandet bl.a. har studeret<br />
moskusoksernes fødeøkologi og reproduktion. Det<br />
nye lektorat er en udløber af det dansk-grønlandske<br />
forskningsseminar, som blev afholdt i Kangerlussuaq<br />
i december 1999, og skal bidrage til øget kompetenceopbygning<br />
i Grønland.
Nye bøger<br />
Redaktionen har modtaget følgende<br />
bøger og tidsskrifter:<br />
Per Herholdt Jensen: Stormsejlerne -<br />
Politiets Grønlandskuttere, Bogan 2000,<br />
119 sider, 174 kr.<br />
Historier fra daglivet på en af verdens<br />
mest krævende arbejdspladser, politiets<br />
grønlandskuttere, som afpatruljerer et af<br />
de farligste farvande i verden. Bogens<br />
forfatter er kaptajnløjtnant i Søværnet<br />
og har mange års tjenesteerfaring fra<br />
rednings- og eftersøgningsaktioner i<br />
Grønland.<br />
Knud Fischer: Polarsøen, Atuagkat 2000,<br />
87 sider, 228 kr.<br />
Bogen beskriver livet omkring en<br />
Nordøstgrønlandsk sø fra forårets tøbrud<br />
og gennem den korte, hektiske<br />
sommer til kulden og mørket atter sænker<br />
sig. Knud Fischer har opholdt sig på<br />
vejrstationen i Danmarkshavn fra 1974-<br />
89 og præsenterer i bogen et væld af<br />
sine flotte dyre- og naturbilleder.<br />
Birte Haagen: Johannes Kreutzmann<br />
1862-1940 - Figurer fra en grønlandsk<br />
bygd, Forlaget Tinok 2000, 68 sider, 95 kr.<br />
Birte Haagen fortæller i en lille bog<br />
historien om fangeren og træskæreren<br />
Johannes Kreutzmanns og hans figurer.<br />
Frem for alt indeholder bogen over hundrede<br />
billeder af Kreutzmanns farvestrålende<br />
træfigurer, som på en meget personlig<br />
måde skildrer livet i den grønlandske<br />
bygd Kangaamiut i slutningen af<br />
1800- og begyndelsen af 1900-tallet.<br />
Bogen er udgivet i forbindelse med en<br />
udstilling af Johannes Kreutzmanns<br />
figurer, som bliver vist i skandinaviske<br />
lande i 2000 og 2001.<br />
Finn Larsen og Rie Oldenbrug: Neri...,<br />
mad, food - Sydgrønlandsk mad gennem<br />
1000 år, Forlaget Hovedland 2000, 300<br />
sider, i Grønland 310 kr. og i Danmark<br />
368 kr.<br />
En sydgrønlandsk kulturhistorie oplevet<br />
gennem maven. Se omtale side 16.<br />
Tidsskriftet Grønland, nr. 6-7 - Oktober-<br />
/november 2000, Det grønlandske Selskab,<br />
Abonnement 275 kr. i Danmark,<br />
260 kr. i Grønland.<br />
Det seneste nummer af Grønland<br />
indeholder artikler om 100-året for Sydøstgrønlands<br />
affolkning i 1900, om udviklingen<br />
i og omkring brødremissionen<br />
i Grønland 1850-1900 og om industripionéren<br />
ingeniør M. Ib Nyeboe<br />
Mette Uldall Jensen: Fangerliv i Grønland,<br />
Skoletjenesten Nationalmuseet<br />
2000, 32 sider, 30 kr.<br />
En flot illustreret og velskrevet, lille<br />
bog om livet i det grønlandske fangersamfund<br />
i 1800-tallet. Bogen henvender<br />
sig hovedsageligt til folkeskolens 4. klassetrin<br />
og kan bruges som led i et emne<br />
om Grønland og som oplæg til et besøg i<br />
Nationalmuseets Eskimoiske Samling.<br />
John Andersen: 84º<br />
Nord - I kajak nord<br />
om Grønland,<br />
Forum 2000, 307<br />
sider, 275 kr.<br />
I sommeren 1999<br />
tilbagelagde eventyreren<br />
og forfatteren<br />
John Andersen og<br />
hans 25-årige rejsekammerat Frederik<br />
Jacobi i kajak - og ind i mellem til fods<br />
med kajakkerne på slæb - de 2000 kilometer<br />
langs verdens nordligste kystlinie<br />
fra Station Nord til Qaanaaq. John Andersen<br />
fortæller undervejs om bl.a. de<br />
mange opdagelsesrejsende og forskere,<br />
som gennem tiden har betrådt området.<br />
DPC-udgivelser<br />
Godtfred Høpner Petersen: Studies on<br />
some Arctic and Baltic Astarte Species<br />
(Bivalvia, Molusca). Meddelelser om<br />
Grønland, Bioscience 52. Copenhagen,<br />
the Danish Polar Center, 2001.<br />
Udgangspunktet for bogen er det problem,<br />
som opstod, da nogle muslinger<br />
fra Ikka Fjorden skulle artsbestemmes,<br />
og det viste sig, at der var rod i artsbeskrivelserne.<br />
Forfatteren har fundet frem<br />
til flere af de første eksemplarer, der blev<br />
beskrevet, og har opstillet en ny bestemmelsesnøgle,<br />
som løser en del af det over<br />
hundrede år gamle problem. Udkommer<br />
januar 2001.<br />
The Hans Tausen Ice Cap. Glaciology<br />
and Glacial Geology. Edited by Claus<br />
Uffe Hammer. Meddelelser om Grønland,<br />
Geoscience 39. Copenhagen, the<br />
Danish Polar Center, 2000.<br />
Fra 1993-1997 blev verdens nordligste<br />
iskappe, Hans Tausen Kappen i<br />
Nordgrønland, undersøgt på kryds og<br />
tværs, bl.a. ved hjælp af en 345 meter<br />
lang isboring. Forskerne ville se, om<br />
iskappens historiske udvikling kunne<br />
vise, hvad der sker med iskapper under<br />
klimaændringer, og om der allerede er<br />
sket ændringer, der kan relateres til den<br />
globale opvarmning.<br />
23 • <strong>Polarfronten</strong> 4 / 00
Geologer på stormfulde højder<br />
Mange, der har arbejdet i Arktis, kender situationen. Man bliver droppet fra helikopter eller båd på et øde<br />
sted, langt fra menneskelig beboelse, med en aftale om at blive hentet igen. De fleste har sikkert også leget<br />
med tanken: Hvad nu, hvis de alligevel ikke kommer og henter mig?<br />
Af Svend Funder<br />
Scenen er Kanin Halvøen i det nordlige<br />
Rusland. De medvirkende er fem geologer,<br />
som - uden bagage og forråd - er gået i<br />
land for at arbejde. En pludseligt opstået<br />
storm forvandler på ganske kort tid det<br />
grå hav mellem os og vores skib - til ankers<br />
nogle hundrede meter borte - til en<br />
uigennemtrængelig barriere af hvidt,<br />
skumsprøjtende hav. Efter at have ligget<br />
derude og vredet og vendt sig i nogle timer,<br />
bliver ankeret halet op, og skibet damper<br />
udad og forsvinder for vore undrende<br />
og forblæste øjne under horisonten.<br />
Det var et hjem, der forsvandt med alt,<br />
hvad ordet indebærer af varme aftensmåltider<br />
og køjer, lidt vodka nu og da, og med<br />
så meget hjemlig hygge, som kan findes<br />
i et lastrum på en forhenværende ramponeret,<br />
russisk trawler af ældre dato.<br />
Vores nærmeste naboer befandt sig, så<br />
vidt vi vidste, i den lokale metropol, en<br />
landsby med 15 indbyggere ca. 100 km<br />
borte. Men Ruslands kyster byder på en<br />
perlerad af mere eller mindre maleriske<br />
ruiner langs kysterne: vejrstationer, radiostationer,<br />
fyrstationer, forsyningsdepoter,<br />
fiske- og jagtkollektiver. Valget var<br />
derfor enkelt: skulle vi gå til venstre eller<br />
til højre? Vi valgte venstre. Det kom vi til<br />
at fortryde, men nogle timers vandren<br />
gennem mandshøjt pilekrat og udstrakte<br />
sumpe bragte os da frem til et væltet fyr,<br />
omgivet af resterne af nogle huse. Vi<br />
valgte os en lille, fritliggende villa, der<br />
udmærkede sig ved næsten intakte ydervægge,<br />
ca. 70% tagdækning og en havudsigt<br />
uden generende glas imellem.<br />
I Arktis er overlevelse og varme to sider<br />
af samme sag, og heldigvis havde vores<br />
nye hjem ikke færre end fire, murede<br />
russiske ovne. Efter at have tryllet lidt<br />
med en hammer, blev den ene omskabt<br />
til en autentisk, rustik, åben pejs, som<br />
blev rammen om en uforglemmelig nat<br />
med spredte samtaler afbrudt af lange<br />
perioder af dyb meditation foran pejseilden,<br />
mens stormen hersede og regerede<br />
udenfor.<br />
Det var dog helt uden vemod, at vi<br />
den følgende morgen forlod pejsearrangementet<br />
og gik tilbage til udgangspunktet.<br />
Stormen var døet hen, og vi kunne<br />
egentlig ikke se nogen grund til, at vores<br />
skib ikke skulle dukke op. Men dagen gik,<br />
og havet forblev skibsløst, og da vi hen<br />
under aften atter måtte søge logi, behøvede<br />
vi ikke at vælge. Vi gik mod højre.<br />
En gammel fyrmesterbolig uden vinduesglas og med<br />
hul i taget kan i visse situationer være en luksus.<br />
Spadsereturen førte os denne gang<br />
frem til noget, som vi straks diagnosticerede<br />
som en tidligere vejrstation, men<br />
hvilken luksus: vægge, tag og døre, ja selv<br />
vinduerne var intakte og interiøret omfattede<br />
et førsteklasses, muret komfur og -<br />
hvor heldig kan man være? - senge med<br />
nogle bylter renskind. En papæske, der<br />
var hængt op i en snor under loftet, viste<br />
sig at rumme tørret brød af den slags,<br />
som man i Rusland bruger som langtidsholdbar<br />
rejseproviant.<br />
I en sådan situation lærer man at sætte<br />
pris på livets mest basale værdier. Men<br />
her ved bordet, med Brezhnevs og Andropovs<br />
strenge ansigter på væggen,<br />
måtte vi alligevel grunde over, hvordan<br />
man på længere sigt klarer sig på et<br />
fjernt og fremmed sted uden mad, penge,<br />
hjemrejsebilletter og pas.<br />
Det problem blev vi forskånet for, enden<br />
på historien kom næste dag. Da vi<br />
om morgenen fik os viklet ud af skindene<br />
og pillet hårene ud af øjnene, så vi<br />
vores skib i det fjerne, opankret på det<br />
sted, hvor vi sagde farvel til det for nogle<br />
dage siden. Skibet havde været tvunget<br />
til at søge læ for uvejret bag en ø, der lå<br />
ti timers sejlads ude i Hvidehavet.<br />
Helt alene i verden, men med ild i pejsen.<br />
Fotos: Svend Funder