----000---- 6
Nogle ting i livet skal have tid til at modne, og således også det, jeg vil berette om her. I adskillige år har folk ofte sagt til mig: Skal du ikke have et kørekort- eller hva`? Nej, har jeg svaret – jeg har det fint med at være bagsædepassagerer, og det har jeg virkelig også ment. Men en februardag i 2005, hvor vi var på vej til fødselsdag, siger Ole til mig: Hvad nu, hvis det værste skulle ske, og du pludselig står uden nogen til at køre motorcyklen? Hvad med alle de gode venner, du har i <strong>Senior</strong>klubben – har du tænkt på det? – Næ, det havde jeg vel egentlig ikke. Jamen så se dog at få dig et kørekort, siger manden så – og pludselig var jeg ikke et sekund i tvivl. Næste dag ringede jeg til en af byens kørelærere og sagde, at nu kunne hun godt begynde at grine, for nu ville jeg med mine 57 år på bagen – altså gerne lære at køre motorcykel. Men til alt held, sagde hun blot, at jeg skulle da ikke tro, at jeg var noget særligt, for der var skam adskillige, der begyndte at køre i den alder. Så primo marts - i snevejr - for at det ikke skulle være løgn – trak jeg for 1. gang en motorcykel alene – ude på Køreteknisk Anlæg. 4 timer havde jeg til rådighed – og efter disse timer, kunne jeg trække, køre i 1. gear, køre i cirkler samt parkere. Jeg siger jer, jeg En fortælling fra det virkelige liv 7 var høj, som havde jeg røget græs eller lignende. Næste step var, at vi gik på nettet for at se på <strong>MC</strong>, priser og andet. Ole mente, at vi skulle vente, til kortet (måske) kom i hus, men på det tidspunkt, var jeg blevet så tændt på det, at jeg sagde, at jeg VILLE have det kort – uanset hvor mange timer og hvor mange gange, jeg skulle dumpe. Herefter gik der ikke mange dage, før vi havde fundet cyklen – en Kawasaki ER 5, med kåbe, som havde kørt 28.000 km. Den stod hos vor gode ven Søren ude hos SPH – og den smilede forførende til mig og slog smut med sine glasøjne, så jeg ikke fik et øjebliks ro. Så Ole handlede lidt med Søren, og ringede derefter til mig ude på arbejdet, for at fortælle, at nu havde han altså en gave til mig. Behøver jeg at fortælle, at han fik et ekstra kys, da vi kom hjem. Hen over foråret blev jeg faktisk helt ferm til at køre, ja vi trænede da også lidt, idet vi kørte nogle ture ude på landet, først med Ole i bilen bagved, derefter blev jeg jo modig, og kørte et par gange til Skælskør, hvor vi så kørte på 2 motorcykler. Teoriprøven blev bestået, og nu ventede køreprøven. Den gik over alt forventning. Bestod 1. gang og uden ekstra timer.