You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Mikkel Klein & Henning Rasmussen
2 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
3
4 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
INDHOLD<br />
Intro til En rigtig familie.....................................................................................<br />
Sådan opstod kernefamilien..............................................................................<br />
Rids over familiens udvikling de sidste 50 år.....................................................<br />
Udvalgte tal om familier i Danmark..................................................................<br />
Intro til familien Reseke.....................................................................................<br />
PORTRÆT: »Mon ikke vi sidder her om 20 år også?«.......................................<br />
Lars Barfoed: »Der er ikke nogen familieformer, der er bedre end<br />
andre. Men det er nu bedst for et barn at have både en mor og en far«......<br />
Intro til familien Anker......................................................................................<br />
PORTRÆT: Mor og mammi i præstens gamle bolig.........................................<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
side 09<br />
side 12<br />
side 13<br />
side 15<br />
side 16<br />
side 18<br />
side 26<br />
side 28<br />
side 30<br />
5
Vi har brug for melodien i familien - interview med<br />
psykologerne Lars Dencik og Allan Westerling................................................<br />
Ord om familien.................................................................................................<br />
Anne Marie Helger: »Det er så lamt i roen, at folk er så uselvstændige«.....<br />
Intro til familien Balleby.....................................................................................<br />
PORTRÆT: Når masterplanen må laves om.......................................................<br />
Vi har krav på lykken - interview med sociologen Emilia van Hauen.............<br />
Michael Kvium: »Familien er et meget alvorligt valg«....................................<br />
Intro til familien Azad-Ahmad..........................................................................<br />
PORTRÆT: ”Man skal holde ud og holde sammen”........................................<br />
Camilla Miehe-Renard: »Den rigtigste familie<br />
i hele verden«....................................................................................................<br />
6 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
side 36<br />
side 38<br />
side 40<br />
side 41<br />
side 43<br />
side 47<br />
side 49<br />
side 50<br />
side 52<br />
side 58
Kjeld Holm: »Ægteskabet er ikke et tivoli –<br />
det er et tugt- og forbedringshus«..................................................................<br />
Medieforsker: Sådan fremstilles familien på film og TV.................................<br />
Intro til single....................................................................................................<br />
PORTRÆT: Single...............................................................................................<br />
Psykolog: Hvad er det for en trang, der ligger i os til at stifte familie?........<br />
Globetrotter:.....................................................................................................<br />
Intro til familien, der er flyttet i kollektiv.......................................................<br />
PORTRÆT: Når flere familier bor under samme tag.......................................<br />
Stand up-komiker:............................................................................................<br />
Imam:.................................................................................................................<br />
Intro til adelig familie......................................................................................<br />
PORTRÆT: Når familienavnet forpligter.........................................................<br />
Livsstilsekspert: Hvordan iscenesætter danskerne deres familieliv?.............<br />
Sanger:..............................................................................................................<br />
Intro til karrierepar uden børn.......................................................................<br />
PORTRÆT: Når karrieren prioriteres over familien........................................<br />
Fremtidsforsker: 6 tendenser for fremtidens familier....................................<br />
Præsentation af forfatterne............................................................................<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
side 59<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side xx<br />
side 60<br />
side 65<br />
7
8 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
INTRO<br />
Prøv en gang at lukke øjnene og forestil dig en<br />
rigtig familie. Hvad ser du?<br />
Et idyllisk hus, et gammelt æbletræ, to<br />
lyshårede børn, der griner? Ser du evig sommer,<br />
hjemmelavet limonade og en logrende hund?<br />
Eller hvad med et hvidt stakit, en nabosnak over<br />
hækken, en håndbajer og grillduft fra Weberen?<br />
Idéen om den evigt lykkelige familie<br />
stortrives herhjemme i disse år. Nogle danskere<br />
lever da også et liv med lyshårede børn og nabosnak<br />
over hækken. Men mange af os lever på<br />
alle mulige andre måder.<br />
For hvad er en rigtig familie?<br />
Denne bog sætter fokus på familierne i Danmark<br />
i dag. Dem er der lige omkring 3 millioner<br />
af, og derfor formentligt også lige omkring 3<br />
millioner forskellige versioner af en rigtig familie.<br />
Du får ikke nogen endegyldige svar<br />
i denne bog på, hvad der er en rigtig familie.<br />
Der findes nemlig ingen opskrift. For selvom det<br />
altoverskyggende ideal herhjemme handler om<br />
far, mor og børn, kan familie også gøres på alle<br />
mulige andre måder.<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Der kan ikke være nogen tvivl om, at familien<br />
som institution er mere i fokus nu, end den har<br />
været i mange år. Og med ”familien” menes<br />
der i denne sammenhæng kernefamilien med<br />
det hvide stakit og limonaden, for selvom langt<br />
fra alle lever på den måde, debatteres ”familien”<br />
ofte ud fra en utopisk forestilling om, at<br />
vi ikke har rykket os ét skridt siden 50´ernes forstadsidyl.<br />
Dermed ignorerer vi fuldstændig det<br />
faktum, at 50´ernes familiemønster blot var en<br />
parentes i historien.<br />
Det prøver denne bog at gøre op med.<br />
Formålet er at stille en tidsdiagnose på, hvordan<br />
familien som institution ser ud og har det i<br />
dagens Danmark.<br />
Drømmen om kernefamilien er levende som<br />
aldrig før, siger sociologen Emilia van Hauen<br />
her i bogen. I fjernsynet bombarderes vi med<br />
programmer, der handler om, hvordan vi skal<br />
få denne (kerne)familiemæssige drøm til at gå<br />
i opfyldelse. Vi kan lære, hvordan vi opdrager<br />
vores børn. Vi kan lære, hvordan vi skal indrette<br />
os i vores familiære lykke (med eller uden Feng<br />
shui). Og når vi har lært det, kan vi lære, hvordan<br />
vi laver mad til vores familie i vores nyindrettede<br />
samtalekøkkener, og vi kan endda også<br />
9
lære, hvordan vi gør rent efter os.<br />
For blot få år siden var singletilværelsen sagen.<br />
Vi skulle alle sammen oprette profiler på<br />
datingsider på internettet, og i fjernsynet var<br />
”Venner” og ”Sex and the City” megasucceser.<br />
Det var sejt at være single. Man kunne drikke<br />
cocktails og købe nye sko, eller få sig et utal af<br />
uforpligtende seksuelle oplevelser.<br />
Men med ét stoppede disse serier i fjernsynet.<br />
De fire singlepiger fra ”Sex and the City”<br />
slog sig ned med hver deres mand i allersidste<br />
episode, og i ”Venner” var der en øredøvende<br />
larm af babyskrål og bimlende kirkeklokker, inden<br />
serien lukkede ned. Selv den uheldige alenepige<br />
Bridget Jones fik sin drømmefyr i enden,<br />
og med en syngende lussing kunne hele verdens<br />
singler lære, at det der med cocktails og nye sko<br />
altså kun er sjovt, indtil den eneste ene dukker<br />
op, og man kan finde den sande lykke. Familielivet<br />
er nu det bedste. Og i dag betragtes singler<br />
lidt som nogle stakler, der bare må gå rundt og<br />
vente på, at det der med morgenkvalme og babymos<br />
også bliver virkelighed for dem en dag.<br />
Også fra politisk side er familien i høj grad i fokus.<br />
I august 2004 kom et helt nyt ministerium<br />
til verden i Danmark. Ministeriet for Familie- og<br />
forbrugeranliggender. 53 medarbejdere flyt-<br />
10 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
tede ind i fuldstændigt nyistandsatte lokaler<br />
lige overfor Christiansborg. Nu skulle regeringen<br />
vise os, at familielivet lægger dem meget<br />
på sinde.<br />
Så selvom budgetterne ikke er prangende<br />
og de politiske resultater er til at overse (eksempelvis<br />
nedsættelse af taksterne på institutionspladser<br />
og forsøg med tilskud til parterapi),<br />
så er signalet langt fra til at tage fejl af.<br />
I denne bog kan du læse, hvad den nuværende<br />
familieminister, den konservative Lars Barfoed,<br />
mener, er en rigtig familie. Og sikkert ikke så<br />
overraskende, vil han ikke stemple nogen familier<br />
som værende forkerte. Men far, mor og<br />
børn-modellen går man aldrig helt galt i byen<br />
med.<br />
Denne bog er ikke ment som nogen kritik af<br />
kernefamilien som institution, men snarere som<br />
en statusrapport og et oplæg til debat. Bogen<br />
har til hensigt at tegne et tidsbillede af danskernes<br />
familier lige nu – på godt og på ondt.<br />
God læselyst<br />
Henning Rasmussen og Mikkel Klein,<br />
Århus, januar 2006
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
11
<strong>EN</strong> KERNE<strong>FAMILIE</strong> OPSTÅR<br />
Kernefamilien blev født blandt velhavende storkøbmænd i handelsborgerskabet efter reformationen<br />
i 1536. Før overklassen begyndte at leve sammen som mand og kone med børn, boede langt de<br />
fleste danskere i storfamilier, hvor flere generationer var samlet under samme tag, og der var ikke<br />
noget, der hed privatliv. Man havde fælles rum, hvor alt lige fra spisning til sex foregik - ofte med<br />
andre tilstede. Kernefamilien introducerede private rum i boligen, og børn fik lov til at bo hjemme,<br />
mens de gik i skole i stedet for at blive sendt på kostskole. Gennem de følgende århundreder spredte<br />
kernefamilien sig til alle sociale lag i samfundet, indtil den i 1800-tallet var den mest almindelige<br />
måde at leve sammen som en familie på. Samtidig mistede slægten dominans over kærligheden,<br />
og efterhånden kunne unge vælge samlever ud fra kærlighed og forelskelse - i stedet for at lade<br />
slægten bestemme, hvem man skulle gifte sig med.<br />
Kernefamilien anno 2006 er ikke meget anderledes end kernefamilien i det 19. århundrede,<br />
selvom der i dag er kommet en stribe nye familieformer til. Vi stifter familie ligeså sent, har de<br />
samme bånd mellem generationerne og vælger partner fra samme sociale lag som os selv.<br />
(Kilde: Socialforskningsinstituttet)<br />
12 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
RIDS OVER FAMILI<strong>EN</strong>S UDVIKLING DE SIDSTE 50 ÅR<br />
1950’erne:<br />
I 1950’erne er rollefordelingen i hjemmene sådan, at manden er den udearbejdende forsørger,<br />
mens kvindens arbejdsplads er i hjemmet. Unge piger bliver opdraget til ægteskab, så de kan stå for<br />
hjem og husholdning. Samtidig bliver fritid et populært begreb, og forbrugslån bliver et udbredt<br />
fænomen, der gør, at familien kan købe husholdningsmaskiner og få tid til overs. I 1950’erne kommer<br />
“de store årgange”, som er født i optimismen lige efter krigen. Ungdommen bliver efterhånden<br />
en selvstændig gruppe, som skal tages alvorligt, og får etiketten teenagers.<br />
Nye ord i 50´erne:<br />
Kernefamilie (1956)<br />
1960’erne:<br />
1960’erne er hippiernes og oprørernes årti. Cowboybukser bliver allemandseje, og de signalerer<br />
lighed mellem kvinder og mænd. Unge begynder at eksperimentere med familieliv, sex og måden<br />
at bo sammen på. Flere unge tager en uddannelse – også kvinder, som begynder at indtage arbejdsmarkedet.<br />
Det bliver starten på en radikal ændring af rollefordelingen i kernefamilien.<br />
Nye ord i 60´erne:<br />
Eneforsørger (1963), storfamilie (1967), single (1969)<br />
1970’erne:<br />
I 1970’erne er kernefamilien under hård beskydning. De rebelske unge mener, at rollerne for forældrene<br />
og børnene er fastlåste, og at man isolerer sig fra andre mennesker. Kollektivet, som er en<br />
moderne form af middelalderens storfamilie, bliver mange unges familievalg. Flere par lever sammen<br />
uden at blive gift som et antiautoritært oprør mod ægteskabet som samlivsform.<br />
Nye ord i 70´erne:<br />
Karrierekvinde (1970), alenemor (1971), familieterapi (1972), weekendfar (1975), deleforældre<br />
(1979)<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
13
1980’erne:<br />
Fra sidst i 70’erne og op gennem 1980’erne stiger antallet af skilsmisser til det højeste nogensinde -<br />
eller dobbelt så mange som i 60’erne. Fødselstallene falder markant, og begynder først at stige igen<br />
i slutningen af årtiet. Til gengæld bliver kvinderne ældre, inden de får børn. Stedfortræderfamilien,<br />
den sammenbragte familie, singlefamilien og eneforælder-familien bliver mere udbredte som moderne<br />
familieformer. Den første officielle registrering af et homoseksuelt parforhold i verden finder<br />
sted på Københavns Rådhus den 1. oktober 1989.<br />
Nye ord i 80´erne:<br />
Delebørn (1980), kvalitetstid (1986), registreret partnerskab (1988), homopagt (1989)<br />
1990’erne:<br />
I 90’erne bliver de klassiske, romantiske kirkebryllupper populære igen. Man bliver ofte først gift<br />
efter flere års samliv, og mange lader et fælles barn døbe ved samme lejlighed. Individualisering er<br />
et af tidens buzzwords, hvor ”mig-kulturen” kommer mere i fokus end ”vi-kulturen”.<br />
Nye ord i 90´erne:<br />
Plasticmor (1991), singlebolig (1994), forhandlerbarn (1995), designerbarn (1997), bonusmor (1999),<br />
økobaby (1999), babybio (1999)<br />
Efter årtusindskiftet:<br />
Danmark har EU-rekord i vielser. Mens der i det samlede EU er 4,8 vielser pr. 1000 indbyggere, så<br />
ligger tallet i Danmark på 6,9 pr.1000 indbyggere. Til gengæld er danskerne også det folkefærd,<br />
der bliver skilt næstmest i EU. Gennemsnitsalderen for førstegangsfødende stiger til over 30 år, hvor<br />
den for 25 år siden var nede på 26,8. Kvinder holder i gennemsnit 278 dages orlov efter fødslen,<br />
mens mænd holder 19 dage.<br />
Nye ord efter årtusindskiftet:<br />
Samtalekøkken (2000), netdating (2000), servicebarn (2000), curlingforældre (2000), tweenager<br />
(2002), speeddating (2003)<br />
14 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
DANSKE <strong>FAMILIE</strong>R I TAL<br />
25 %<br />
andelen af danskere, der er gifte eller samlevende og har 2 børn eller flere<br />
22 %<br />
andelen af danskere, der lever i parforhold uden hjemmeboende børn<br />
26 %<br />
andelen af singler i Danmark<br />
6 %<br />
andelen af eneforsørgere i Danmark<br />
(Kilde: 2005-tal fra Danmarks Statistik)<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
15
INTRO TIL FAMILI<strong>EN</strong> RESEKE<br />
Kernefamilien er fantastisk til at producere børn. I Danmark bliver langt de fleste nyfødte til i for-<br />
hold, hvor mor og far bor sammen.<br />
I de sidste 25 år er der blevet flere enlige og papirløse forhold herhjemme, men ægteskabet<br />
med eller uden børn er stadig den foretrukne måde at leve sammen på. Næsten halvdelen af alle<br />
20-49 årige lever i et ægteskab.<br />
Til gengæld varede de danske ægteskaber i 2004 i gennemsnit kun 11,4 år. Den største risiko<br />
for skilsmisse er i ægteskabets femte år, så myten om syv-årskrisen holder ikke i det virkelige liv.<br />
Hvis der er børn i forholdet, som der er i kernefamilien, har det større chance for at overleve.<br />
Ægtepar uden børn bliver oftere skilt end par med børn.<br />
Jan og Rikke Reseke har været sammen i snart 14 år, og har for længst passeret alle dystre<br />
profetier fra statistikerne. I den lille kernefamilie lever også børnene Naja og Lucas. Du kan læse<br />
deres historie på de næste sider.<br />
(Kilde: Danmarks Statistik)<br />
16 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
FAMILI<strong>EN</strong> RESEKE<br />
Rikke, 31 år<br />
Lucas, 6 år<br />
Naja, 3 år<br />
Jan, 38 år<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
17
PORTRÆT:<br />
»Mon ikke vi sidder her om tyve år også?«<br />
Familien Reseke har det hele. Et solidt ægteskab, to børn, gode jobs, en rummelig<br />
bil og et landsbyhus i det sønderjyske. Livet er indrettet komfortabelt med nem<br />
adgang til de vigtigste fornødenheder, og drømmene er inden for rækkevidde<br />
Vi er i en lille by 20 minutters kørsel fra Lunderskov<br />
Station ved Kolding. Et sted, hvor man ikke<br />
låser bilen i indkørslen. Vi er helt derude, hvor<br />
der ikke er noget liv efter mørkets frembrud. I<br />
landsbyen Jordrup, hvor der ifølge Jan Reseke<br />
er det hele: Her er både en DK-tank, lokal brugs<br />
og børnehave - og hvad mere har man egentlig<br />
brug for?<br />
Hus nummer fire er ikke det største på<br />
vejen, men til gengæld er det næsten helt nyrestaureret.<br />
I køkkenet er der lys i ovnen og det<br />
dufter af lasagne i hele huset. Rikke Reseke på<br />
31 skærer tomater, mens Jan på 38 sætter tyske<br />
dåse-colaer ind på spisebordet i spisestuen.<br />
Lucas på seks sidder i sofaen i stuen. Der er børnetime<br />
i fjernsynet. Hans lillesøster Naja på næsten<br />
tre har fået nye sko, der klikker som en fin<br />
dames, når hun går hen over gulvet.<br />
»Vi er nok en kernefamilie med stort K,«<br />
siger Rikke.<br />
18 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Roadhouse 1992, det er nytårsaften. Roadhouse<br />
var in-stedet i Kolding i starten af 90’erne. Det<br />
var her, man holdt til, længe før café latte og<br />
spejle på væggene gjorde sit indtog. På Roadhouse<br />
er der langborde af fyrretræ, håndbajere<br />
og øretæver i luften. I højttalerne brøler Gasolin<br />
om kap med Guns’n’Roses. Rikke er kun 18<br />
år og lyshåret, da Jan på 26 spotter hende i baren.<br />
Han lyver og siger, at han er 23 og fortæller<br />
også, at han har en motorcykel. En Honda<br />
900 kubik med stjernefælge. Rikke er solgt på<br />
stedet.<br />
Jan er tilflytter fra Sjælland. Hans forældre<br />
blev skilt, da han var tre år, og siden kom der<br />
en ny mand ind i moderens liv. Jans nye stedfar<br />
tog familien med til Jylland, da Jan var 15. Rikke<br />
er vokset op hos sine forældre og en søster i et<br />
parcelhus i Kolding.<br />
Jan og Rikke er ikke sammen længe, før de<br />
ved, at det skal være dem. Allerede i april 1993
flytter de sammen, og Jan må langt om længe<br />
afsløre, at han i virkeligheden er tre år ældre,<br />
end han havde sagt i kampens hede nytårsaften.<br />
Nogle måneder senere drager de af sted på<br />
deres første ferie sammen. Det er sommer 1993.<br />
Turen går til København, hvor Jan og Rikke sejler<br />
på kanalerne, tager på Bakken og bor på<br />
vandrehjem. Jan viser sit barndomshjem frem<br />
for kæresten.<br />
Rikke sætter lasagnen ind på bordet. Ligesom<br />
alle andre dage, har hun også denne fredag<br />
været mor siden klokken 20 minutter i seks om<br />
morgenen. Naja har fundet tuscher og papir<br />
frem og sidder og maler ved spisebordet. Hun<br />
må bestemme, hvad de skal lege i børnehaven<br />
på mandag, så det forsøger hun at skrive på et<br />
stykke papir, men hun er trods alt kun næsten<br />
tre, så man skal nok vide, at der står gemmeleg<br />
på papiret. Familiens kat kradser på døren og<br />
tigger om at komme ud. Rikke hælder salaten<br />
op i en skål og sætter bestik i.<br />
I området, hvor familien Reseke bor, er der næsten<br />
kun kernefamilier. Lucas og Naja har masser<br />
af kammerater på samme alder lige om hjørnet.<br />
Her i Jordrup har de fleste børnefamilier<br />
3-4 børn.<br />
»To børn, som man har de fleste andre<br />
steder i landet i gennemsnit, er nærmest unor-<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
malt hernede,« fortæller Rikke og smiler.<br />
Efter turen til København tager Jan og Rikke en<br />
beslutning. De vil spinke og spare, indtil de har<br />
råd til deres eget hus og kan flytte ud af lejligheden<br />
i Kolding.<br />
Der skulle dog gå næsten fem år, før Jan<br />
og Rikke en varm augustdag i 1998 kan lægge<br />
565.000 kroner på bordet og skrive under på<br />
skødet til 125 kvadratmeter landlig idyl i en omegnskommune<br />
til Kolding.<br />
»Vores forældre har nok syntes, at huset<br />
var noget værre lort,« fortæller Jan, »men vi var<br />
helt vilde med det.«<br />
Det er 1998. Jan har været ansat i TDC<br />
lige siden det hed Jydsk Telefon. Da begyndte<br />
han som buddreng. Han var 17 år. Siden er han<br />
avanceret til teletekniker, og meget af hans arbejde<br />
foregår på centralen eller ved at reparere<br />
forbindelsen hjemme hos folk. Han gik ud af<br />
9. klasse med en ambition om at blive grafisk<br />
tegner, men de drømme faldt fra hinanden, og<br />
Jydsk Telefon tilbød en fast månedsløn med<br />
mulighed for forfremmelser.<br />
I mellemtiden bliver Rikke færdig med<br />
sin tre-årige HH på Handelsskolen i Kolding, og<br />
bagefter får hun læreplads på Kolding Kommune<br />
som kontorassistent.<br />
De køber huset på landet af en 70-årig<br />
19
dame, der har gulvtæpper i køkkenet og ikke<br />
har brugt overetagen i 20 år. Det trænger til<br />
mange kærlige hænder, og Jan ved ikke meget<br />
andet, end hvordan en hammer ser ud.<br />
»Jeg synes nu, du har klaret det ret godt.<br />
Den cadeau skal du have,« protesterer Rikke.<br />
Med to gode venners hjælp knokler Jan<br />
og Rikke i fem måneder for at gøre det forsømte<br />
hus til et hjem.<br />
Rikke har aldrig lært at lave mad hjemmefra,<br />
men da der pludselig er tre sultne håndværkere<br />
i huset, ser hun ingen vej udenom at<br />
finde kogebogen frem og komme i gang. Heller<br />
ikke selvom komfuret står i entreen, og parret<br />
sover i spisestuen.<br />
Da huset er tiptop i stand, er det som om der<br />
mangler noget i Jan og Rikkes liv. De bliver hurtigt<br />
enige om, at tiden er moden til en familieforøgelse.<br />
Den 27. november 1999 kommer<br />
sønnen Lucas til verden. En stor og velvoksen<br />
baby, og hospitalstasken var pakket i god tid,<br />
for Lucas blev født to uger for sent.<br />
»Det var et helt godstog,« forklarer Rikke<br />
og laver fagter i luften.<br />
Rikke har altid haft en drøm om et stort<br />
hvidt bryllup, men med et nyrenoveret hus og<br />
en baby i klapvognen rækker pengene langt fra<br />
til den store hvide drøm. I stedet bliver det til<br />
20 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
en dybt hemmelig weekendtur til København,<br />
hvor Jan og Rikke bliver gift mellem klokken 11<br />
og tre minutter over 11 den 22. marts 2001 på<br />
Københavns Rådhus.<br />
»Ja, ja, tillykke,« siger Rikke og beskriver<br />
vielsesritualet, »og så fik vi en rengøringsdame<br />
på rådhuset til at tage et billede af os i hall’en.«<br />
De smiler begge to.<br />
Så er parret gift, men Rikke har stadig<br />
ikke opgivet den hvide drøm.<br />
Kort efter jul i 2002 bliver Naja født.<br />
»Hvis alt skulle være perfekt, var det<br />
eneste, der var galt i vores liv på det tidspunkt,<br />
at vi fik Lucas, inden vi blev gift,« fortæller Rikke.<br />
Naja er ligesom Lucas en stor og velvoksen<br />
baby. Men hun er ikke helt så stille.<br />
»Det var en rigtig skrigebasse, opdagede<br />
vi,« fortæller Rikke.<br />
I det lille hjem er der fredagsslik til ungerne, og<br />
de får lov at forlade bordet for at se Disney-sjov<br />
i fjernsynet. Jan rejser sig og stiller tallerkenerne<br />
ud i køkkenet. Rikke bliver siddende lidt, mens<br />
Jan sætter bestikket ind i opvaskemaskinen. I<br />
stuen børster Naja katten af sofaen, for nu skal<br />
hun se tegnefilm sammen med Lucas.<br />
Rikke får sit store hvide bryllup i sommeren
2004. Det er i Jordrup kirke. En smuk kirke fra<br />
1884, der troner over byen med sit majestætiske<br />
kobbertårn. Jan og Rikke vil holde et godt<br />
bryllup for et rimeligt budget. Rikke køber sin<br />
brudekjole i Vejle og hendes mor laver en flot<br />
buket med lyserøde roser. De booker et selskabslokale<br />
i Kolding, og inviterer 43 gæster<br />
– de fleste gode venner. Lille Lucas har fin hvid<br />
skjorte og butterfly på.<br />
»Han vidste godt, at det var en helt særlig<br />
dag,« fortæller Jan.<br />
DJ Per er hyret<br />
til at stå for musikken,<br />
og Rikke<br />
har omhyggeligt<br />
instrueret<br />
ham i, at han<br />
ikke skal spille<br />
suppe-steg-ismusik<br />
eller Tre<br />
hvide duer til<br />
hendes bryllup.<br />
»Det skulle jo<br />
være en fed<br />
fest. Ikke et<br />
kikset bryllup,«<br />
forklarer Rikke.<br />
DJ Pers pult er<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
beklædt med sort, nervøs velour, og han har sat<br />
to spejlkugler op i loftet over dansegulvet. Men<br />
allerede ved de første toner begynder DJ Per<br />
pludselig at plimpe an til klassisk suppe-steg-ismusik.<br />
Rikke får ham heldigvis sat på plads med<br />
et bestemt blik.<br />
Jan sipper af velkomstdrinken og lægger<br />
talen til Rikke foran sig ved tallerkenen, mens<br />
gæsterne spiser honningmarineret pære. Talen<br />
rykker hele tiden nærmere, hver gang toastmasteren<br />
prikker ham på skulderen og forklarer, at<br />
tidsplanen er skredet.<br />
Rikke og Jans<br />
første ferie<br />
sammen. Jan<br />
skulle vise Rikke<br />
København og<br />
sit barndomshjem.<br />
Bilen gik i<br />
stykker på vejen<br />
derover. De boede<br />
på vandrehjem<br />
og var på<br />
Bakken.<br />
21
Da tiden kommer til det, leverer Jan sin tale til<br />
bruden, og bagefter glider kalvemedaljonen,<br />
kartoffelgratinen, forårsløgene og islagkagen<br />
ubesværet ned.<br />
De får aspargessuppe til natmad, og Rikke<br />
får opfyldt alle sine drømme.<br />
I dag har Jan efterhånden været ansat i 21 år<br />
hos TDC, mens Rikke lige har holdt sit 10-års jubilæum<br />
i Kolding Kommune.<br />
»Vi har altid haft de samme drømme om<br />
en lille familie med to børn og et hus, så det<br />
med børn har aldrig været en diskussion. Det<br />
Her er parret til træf på Als. Det er første gang Rikke<br />
kører på motorcykel. Hun var lidt fuld, og da hun<br />
standsede igen, væltede hun sammen med motorcyklen.<br />
22 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
var et naturligt skridt, og nu har vi det hele,«<br />
fortæller Rikke.<br />
Hvem er jeres familiemæssige forbilleder?<br />
»Min mor og far er vores idoler,« fortæller Rikke,<br />
mens Jan nikker »de har jo været sammen<br />
altid.«<br />
»Det har været godt, at kunne trække<br />
på dem og få gode råd til, hvordan man får familien<br />
til at fungere. De har haft deres kampe,<br />
som har givet erfaringer. Men vi lytter selvfølgelig<br />
ikke til alt, for hvad angår forældrerollen, så<br />
husker de tit kun det gode,« supplerer Jan.<br />
Hvad er en rigtig familie?<br />
»Det kan man ikke rigtigt sige på den måde,«<br />
siger Jan.<br />
»For mig har det været vigtigt, at jeg<br />
har fået børn med den samme mand. Om man<br />
er gift er ikke så vigtigt,« skyder Rikke ind.<br />
»I en rigtig familie skal begge parter<br />
tage det ansvar, man skal, for at få det hele til<br />
at køre. Men ellers er det op til folk selv, og om<br />
det er to fædre eller to mødre, er ikke afgørende,«<br />
fortsætter Jan.<br />
Rikke protesterer: »Nej, her er jeg ikke<br />
enig. Et barn skal have en far og en mor.«
Hvad er jeres drømme for fremtiden?<br />
»Når Lucas bliver større, vil vi gerne have en motorcykel<br />
igen og tage på træf hvert år, som vi<br />
gjorde før i tiden,« siger Jan.<br />
»Og så drømmer vi om et værelse mere.<br />
Vi har snakket om at bygge til på et tidspunkt,<br />
men det bliver ikke lige foreløbig. Der er jo<br />
mange ting, der skal ordnes i et gammelt hus,«<br />
siger Rikke.<br />
Jan bryder ind: »Flere store fællesoplevelser,<br />
hvis det bliver ved at gå godt. Her i området<br />
er vi stadig lidt skæve, hvor mange af de<br />
andre beboere bedst kan lide den lige vej. Der<br />
skal være lidt spontanitet, for ellers bliver det<br />
sgu’ for kedeligt.«<br />
»Men samtidig må vi nok indrømme,<br />
at vi er tryghedsnarkomaner. Vi tør ikke tage<br />
springet og risikere alting. Så vi kunne nok aldrig<br />
finde på at pakke og tage til Australien,«<br />
siger Rikke.<br />
»Så længe man ikke har problemer med<br />
at stå op og tage på arbejde mandag morgen,<br />
er det det hele værd,« siger Jan.<br />
Og Rikke fortsætter: »Hvis vi bare kan<br />
have det ligesom mine forældre. De spinkede<br />
og sparede og købte først ting, når de havde<br />
pengene, men har alligevel råd til at rejse ind<br />
imellem. Hvis vi kan have det ligeså godt som<br />
dem, er det ikke helt galt. I kernefamilien tager<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
den ene dag let den anden. Man skal huske at<br />
gøre noget, så der ikke går trummerum i den.<br />
Jeg drømmer også om at blive selvstændig, men<br />
vi tør ikke springe ud i det, når alt kommer til<br />
alt.«<br />
Rikke lægger hovedet på skrå og kigger på sin<br />
mand.<br />
»Mon ikke vi sidder her om 20 år også?,« spørger<br />
hun.<br />
Huset i Jordrup. Da Jan og Rikke købte det, var der<br />
blyindfattede ruder, og de syntes begge, at det var et<br />
meget flot hus – som dog trængte til en kærlig hånd.<br />
23
24 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
25
»DER ER IKKE NOG<strong>EN</strong> <strong>FAMILIE</strong>FORMER,<br />
DER ER BEDRE <strong>EN</strong>D ANDRE<br />
– M<strong>EN</strong> DET ER NU BEDST FOR ET BARN AT HAVE BÅDE <strong>EN</strong> MOR OG <strong>EN</strong> FAR«<br />
Lars Barfoed er konservativ og har været familieminister siden februar 2005. Han er<br />
vokset op i en helt traditionel kernefamilie med en søster, en far, der var kaptajn og<br />
en mor, som var kontorassistent. I dag er Lars Barfoed 48 år og har tre børn. Efter han<br />
blev skilt for tre år siden, er han nu igen sammen med en kæreste. Hun har to børn<br />
fra et tidligere forhold. Vi har stillet ministeren en række spørgsmål om familien<br />
Hvad er en rigtig familie?<br />
»En rigtig familie, det er den gruppe af mennesker, det netværk, som den enkelte synes er sin familie.<br />
Som konservativ mener jeg, at man skal respektere, at det enkelte menneske selv bestemmer,<br />
hvordan det vil indrette sig. Der er jo ikke nogen familieformer, der er bedre end andre.«<br />
Findes der forkerte familier?<br />
»For mig som minister er der ikke nogen forkerte familier, men for den enkelte kan der være familieformer,<br />
der er bedre end andre familieformer. Men en forkert familie kunne være, hvis nogen<br />
føler sig presset ind i nogle familieformer, som de ikke ønsker.«<br />
Er et homoseksuelt par med børn en rigtig familie?<br />
»Det er jo også en familie, og den er ligeså god som andre familier. Homoseksuelle er jo fuldstændig<br />
lige så kærlige og gode forældre som heteroseksuelle er. Men jeg mener, at det er bedst for et<br />
barn at have både en mor og en far. Derfor er jeg skeptisk overfor, at vi med kunstig befrugtning<br />
ligefrem bidrager til, at børn vokser op uden både at have en mor og en far. Der er jo også par, som<br />
bliver afvist som adoptanter, fordi man ikke vurderer, at de vil være gode nok som forældre. Børn<br />
har brug for både en mor og en far.«<br />
26 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
Hvad bygger du den anskuelse på?<br />
»Det er en holdning. Det har man trods alt lov til at have. Jeg synes, at det er mest rigtigt, at børn<br />
har mulighed for at være sammen med både sin mor og sin far, have et forhold til begge to. Det er<br />
en uvidenskabelig holdning, jeg har.«<br />
Regeringen har afsat 40 mio. kroner pr. år til parterapi. Hvorfor er det vigtigt?<br />
»Hvis det kan bidrage til at færre bliver skilt, og i det omfang folk bliver skilt, at det så sker med<br />
knap så dramatiske konflikter, så vil det jo gavne alle, ikke mindst børnene.«<br />
Er det ikke dobbeltmoralsk, at du på den ene side vil lade folk selv bestemme, hvordan<br />
de vil indrette deres familie, og på den anden side bruger penge på at undgå skilsmisser?<br />
»Det er ikke spor dobbelt. Jeg skal ikke blande mig i, om folk bliver skilt eller ej. Det er absolut ikke<br />
min hensigt, og det er jo ikke sådan en påtvungen rådgivning. Men ingen kan påstå, at det er lykkeligt,<br />
at folk bliver skilt. Det har jo ikke noget at gøre med, at jeg foretrækker kernefamilier, men<br />
hvis folk gerne vil have noget rådgivning og hjælp til at undgå at blive skilt, og vi kan hjælpe dem,<br />
så er det da kun en god ting.«<br />
Hvad er dine vigtigste visioner på familieområdet?<br />
»Jeg ser gerne, at vi får skabt nogle rammer for familierne, så de kan indrette sig så fleksibelt som<br />
muligt. Jeg vil gerne have et samfund, hvor vi har fleksible service-tilbud til familiernes meget<br />
forskellige behov. Men jeg ser også gerne, at bedsteforældre får nogle muligheder for at tage en<br />
mere aktiv del i børnenes liv. Det kunne være i forbindelse med børns sygdom. Begge bedsteforældre<br />
skal have mulighed for at spille en større rolle i familiernes liv. Man kan godt sige, at det på en<br />
måde er en tilbagevending til de gode gamle dage, hvor børn og bedsteforældre i højere grad var<br />
sammen. Det vil jeg gerne bidrage til.«<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
27
INTRO TIL FAMILI<strong>EN</strong> ANKER<br />
Regnbuefamilier er et helt nyt og internationalt brugt ord om de familier, der bliver stiftet af ho-<br />
moseksuelle. Som loven ser ud i dag, er det ikke tilladt for det danske sundhedsvæsen at inseminere<br />
enlige kvinder og lesbiske. Men loven forbyder ikke private jordmødre i at inseminere lesbiske, og<br />
det benytter jordmoderen Nina Stork sig af. Men lesbiskes ret til kunstig befrugtning er til konstant<br />
politisk debat, og meget tyder på, at forbuddet er ved at bløde op.<br />
Charlotte og Josephine Anker, som du kan møde på de følgende sider, har været forbi Nina<br />
Storks klinik i København. Hvordan det er gået, kan du læse mere om i portrættet af deres lille fa-<br />
milie.<br />
Andelen af homoseksuelle i Danmark antages at være et sted mellem 5 og 10 % af befolk-<br />
ningen, uden at man kan komme det meget nærmere end det. Der findes omkring 700 familier i<br />
Danmark, der består af to homoseksuelle, der har indgået registreret partnerskab, og som har fået<br />
et eller flere børn.<br />
(Kilde: Danmarks Statistik)<br />
28 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
FAMILI<strong>EN</strong> ANKER<br />
Charlotte, 25 år<br />
Valentin Vincent, 2½ år<br />
Josephine, 37 år<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
29
PORTRÆT:<br />
Mor og Mammi i den gamle præstebolig<br />
Da præsten flyttede ud, rykkede Familien Anker ind. Og ingen i kvarteret er i tvivl<br />
om, at det ikke er en Hr. og Fru Anker, der bor i huset på hjørnet, men en fru og fru<br />
En februardag i 2003 kører en stor, hvid limousine<br />
op ad Nørrebrogade. Charlotte Knudsen og<br />
Josephine Anker kommer ud ad døren fra deres<br />
opgang, og sætter sig, lidt flove over den vulgære<br />
bil, ind på det læderbetrukne bagsæde.<br />
Limousinen kører gennem det vintermørke og<br />
fugtige København, og standser først, da den<br />
er nået hele vejen op på Rådhuspladsen midt i<br />
byen og er lige ud for den brede stentrappe, der<br />
fører op til Rådhuset. En stor gruppe af Charlottes<br />
og Josephines venner tager imod dem, og<br />
de skynder sig alle sammen op ad trapperne og<br />
indenfor i varmen.<br />
»Charlotte Knudsen og Josephine Anker,«<br />
bliver der kaldt efter et lille stykke tid.<br />
De to kvinder tager hinanden i hånden<br />
og går ind i et lille, halvmørkt værelse med sirlige<br />
dekorationer på væggene. Selvom der ikke<br />
er meget plads at gøre godt med, vil samtlige<br />
af de to kvinders venner med ind og kigge. 30<br />
mennesker står de stuvet sammen på trods af,<br />
at de har fået at vide, at der maksimalt kan<br />
30 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
komme 12-13 mennesker med ind.<br />
Det føles som at stå i en myldretidsbus,<br />
tænker Charlotte, mens en af de fire repræsentanter<br />
for Københavns Kommune tysser på selskabet.<br />
Så går det hele hurtigt. Josephine glæder<br />
sig over, at hun netop den dag ikke har<br />
så meget kvalme, som hun har haft det sidste<br />
stykke tid. Hun har slå-om-bukser på og under<br />
den lyserøde skjorte, kan man tydeligt se en fin,<br />
rund mave.<br />
To minutter går der, og så er det allerede<br />
tid til at udveksle ringe og skrive under på<br />
et par dokumenter. ”Charlotte Anker og Josephine<br />
Anker”, skriver de.<br />
De kysser hinanden. Og hele selskabet<br />
vælter igen ud af døren. Mens Charlotte og Josephine<br />
med hinanden i hånden, skynder sig<br />
ned ad trappen og hen mod den ventende limousine,<br />
bliver de overdynget med ris og hujen.<br />
»Skål skat,« siger Charlotte, da de får
åbnet champagnen, og den eksklusive bil kører<br />
ned gennem Strøget mod Nyhavn. Da går<br />
det først virkelig op for de to kvinder, hvad der<br />
netop er sket.<br />
»Så er vi Fru og Fru Anker,« griner Charlotte.<br />
I dag er Fru og Fru Anker flyttet til Skanderborg.<br />
Valentin Vincent Anker, der i mellemtiden er<br />
blevet to et halvt år gammel, leger, at han bager<br />
småkager i en lille rød plastikovn. Den lille<br />
to-værelses lejlighed på Nørrebro blev for godt<br />
et år siden skiftet ud med 200 kvadratmeter ren<br />
parcelhusluksus.<br />
»Og så er det endda præstens gamle<br />
hus,« siger Charlotte. »Kan du forestille dig,<br />
hvordan vi havde det, da vi kom to kvinder med<br />
et barn og flyttede ind i det her parcelhuskvarter?,«<br />
spørger hun.<br />
Og også Josephine havde sine betænkeligheder.<br />
Hun er ærkekøbenhavner, men da<br />
parrets økonomi langt fra var til et hus tæt på<br />
København, bøjede hun sig og flyttede med til<br />
provinsen.<br />
»Men vi har slet ikke oplevet noget fordomsfyldt<br />
her i kvarteret,« siger Josephine, der<br />
er 37 år gammel og mor til Valentin.<br />
»Folk har været meget søde og taget<br />
godt imod os. Nogle gange er der da nogle, der<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
har stoppet op ude på vejen for at kigge ind<br />
gennem vinduerne, men jeg tror bare, at de<br />
er nysgerrige over, hvem deres nye naboer er.<br />
Vi har valgt at spille med åbne kort hele vejen<br />
igennem, for vi orker ikke noget dobbeltspil,«<br />
siger hun.<br />
Charlotte på 25, der egentligt er IT-uddannet,<br />
arbejder hjemme som dagplejemor, og<br />
heller ingen af dagplejebørnenes forældre har<br />
haft problemer med, at Charlotte altså har en<br />
kone og ikke en mand.<br />
»Den eneste forskel på os og vores naboer<br />
er, at vi er to kvinder. Jeg går hjemme, og<br />
Josephine arbejder ude. Vi har en lille søn, og vi<br />
griller på vores Weber om sommeren. Jeg synes<br />
altså ikke, det bliver meget mere kernefamilieagtigt<br />
end det,« siger Charlotte.<br />
Hvad er en rigtig familie?<br />
»Det er et svært spørgsmål, som jeg faktisk har<br />
tænkt meget over,« siger Charlotte.<br />
»En rigtig familie er bundet sammen af<br />
kærlighed og historie og traditioner. Når man<br />
føler, at der er et bånd, der binder en gruppe<br />
mennesker sammen. Når der er den der vi-holder-sammen-ligemeget-hvad-følelse.<br />
Men en<br />
rigtig familie kan jo være alt muligt, for man<br />
kan jo ikke sige, at noget er en forkert familie,«<br />
smiler hun.<br />
31
»Og selvfølgelig er vi da også en rigtig familie,«<br />
er Charlotte og Josephine helt enige om.<br />
Fru og Fru Anker har kendt hinanden i 11 år.<br />
Faktisk lige siden Charlotte var 14 år gammel.<br />
Der arbejdede de begge som medhjælpere på<br />
en højskole over sommeren, og de blev hurtigt<br />
veninder.<br />
Josephine er døv, men siden Charlotte<br />
er vokset op med døve forældre, havde de fra<br />
starten ingen problemer med at snakke sammen.<br />
Et par år efter de havde mødt hinanden<br />
udviklede venskabet sig til mere end blot et<br />
venskab. På trods af, at de boede i hver deres<br />
ende af landet, holdt de deres forhold kørende<br />
takket være DSB. Senere flyttede de sammen i<br />
Josephines lille lejlighed i København, og Charlotte<br />
indså, at hvis Josephine skulle nå at få<br />
børn, skulle det altså til at være.<br />
»Da jeg var yngre havde jeg egentligt<br />
ikke forestillet mig, at jeg nogensinde skulle få<br />
en familie. Det var først, da jeg blev i starten af<br />
30´erne, at det gik op for mig, at jeg gerne ville<br />
være mor,« siger Josephine.<br />
Så i foråret 2002 laver Charlotte og Josephine<br />
en aftale med jordemoderen Nina Stork.<br />
Hun er den eneste i landet, der inseminerer lesbiske.<br />
De bliver godkendt som kommende for-<br />
32 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
»Skål skat« – Charlotte og Josephine i limousinen lige<br />
efter de indgik registreret partnerskab på Københavns<br />
Rådhus en kold februardag i 2003<br />
ældre og vælger en anonym sæddonor. Inden<br />
de kommer så langt, skal Josephine igennem en<br />
proces med alverdens helbredsundersøgelser,<br />
som er standard, når man skal insemineres. Det<br />
varer omkring seks måneder, og i september<br />
2002 bliver Josephine så endelig insemineret.<br />
De betaler de 4200 kroner, som første forsøg<br />
koster, og det eneste de ved om sæddonoren<br />
er, at han har et skandinavisk udseende.<br />
»Ventetiden var ulidelig,« husker Josephine.<br />
De købte den ene graviditetstest efter<br />
den anden, selvom de havde fået at vide, at der<br />
ville gå omkring 14 dage, inden de ville kunne
se de to små, blå streger, der gør hele forskellen.<br />
Men så lang tid kunne de to kvinder ikke vente.<br />
På dag 11 var der ikke længere nogen tvivl. Der<br />
var to blå streger. Det var der altså.<br />
»Vi var vildt overraskede og lykkelige<br />
over, at det lykkedes første gang,« siger Charlotte.<br />
»Vi kunne næsten ikke tro på det, for<br />
vi havde frygtet, at vi skulle prøve i hvert fald<br />
en tre-fire gange, før der<br />
skete noget, hvis der i det<br />
hele taget skete noget.<br />
Det var bare helt fantastisk,«<br />
husker hun.<br />
I maj 2003 kommer en lille,<br />
lyshåret dreng til verden. I<br />
mellemtiden er Charlotte<br />
og Josephine blevet Fru og<br />
Fru Anker, og ved fødslen<br />
spørger en døvetolk, hvad<br />
Charlotte skal kaldes, når<br />
nu Josephine skal kaldes<br />
”mor”.<br />
»Bare Charlotte<br />
tror jeg,« siger Charlotte.<br />
Men tolken har et meget<br />
bedre forslag. Hun kender<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
nemlig til et andet lesbisk par, der også har fået<br />
børn, og i deres forhold bliver den anden mor<br />
kaldt for Mammi, fortalte tolken. Og Mammi synes<br />
de begge to lyder fremragende. Så på tegnsprog<br />
får Charlotte det amerikanske tegn for<br />
mor, der er en åben hånd under hagen, mens<br />
Josephine får det danske tegn for mor, der er en<br />
streg henover panden med pegefingeren.<br />
Mørket har sænket sig over parcelhuskvarteret<br />
Charlotte og Josephine i døren til deres nye hjem i Skanderborg. Josephine har<br />
den lille Valentin Vincent på armen<br />
33
i udkanten af Skanderborg. Valentin puster ned<br />
i sit glas og prøver at sige ligesom et tog. Han<br />
skraldgriner, og de klare blå øjne lyser op i begejstring.<br />
Det er fredag, og det betyder, at man<br />
gerne må hente aftensmad ude i byen hos Familien<br />
Anker. Det er Josephines tur i dag.<br />
Er I lykkelige?<br />
»Jeg er lykkelig,« siger Josephine. »Jeg har<br />
både oplevet dårlige tider og gode tider, men<br />
som jeg har det lige nu, føler jeg mig meget privilegeret.«<br />
Charlotte stopper med at tolke for<br />
selv at tage ordet: »Det er det her, jeg altid har<br />
villet, og det var derfor, jeg pressede sådan på,<br />
for at vi skulle blive gift og få børn. Vi har et<br />
lækkert hus, jeg har min kone og vi har vores<br />
vidunderlige søn. Det er det jeg altid har drømt<br />
om, så jeg er meget lykkelig,« siger hun.<br />
»Og så har vi været forbi Nina Storks<br />
klinik igen, og vi har netop fået at vide, at jeg<br />
er blevet gravid. Så om 8 måneder skal vi have<br />
endnu et barn,« siger Charlotte med tydelig<br />
stolthed i stemmen.<br />
Hvad drømmer I om for fremtiden?<br />
»Vi drømmer om, at vores kommende barn bliver<br />
sundt og raskt, og at både Valentin og den<br />
nye får en god og tryg opvækst,« siger Josephine.<br />
34 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
»Selvfølgelig kan vi da godt være lidt bekymrede<br />
over, hvordan det skal gå med Valentin,<br />
når han bliver ældre og skal starte i skole og alt<br />
det. Vi vil jo ikke have, at han skal blive mobbet<br />
på grund af sin familie. Men børn kan jo blive<br />
mobbet med alt muligt,« mener hun.<br />
»Selvom Valentin kun er to et halvt år<br />
gammel, er han allerede begyndt at spørge om,<br />
hvor hans far er henne,« siger Charlotte, »men<br />
så fortæller jeg ham bare, at han jo både har en<br />
mor og en mammi, men ikke nogen far. Det kan<br />
han godt forstå, men når han bliver lidt ældre,<br />
skal han selvfølgelig have forklaret, hvordan<br />
han er blevet til,« siger Charlotte.<br />
»En anden ting jeg drømmer om for<br />
fremtiden,« indskyder Josephine, »er, at der<br />
kommer større accept af regnbuefamilier som<br />
os, for der kommer flere og flere af dem i Danmark.<br />
Og så er det jo paradoksalt, at det, i et<br />
ellers åbensindet land, ikke er tilladt fra politisk<br />
side for lesbiske at blive mødre,« mener hun.<br />
»Men det vi drømmer om mest af alt lige<br />
nu er, at vi kan blive ved med at leve et dejligt<br />
familieliv som Fru og Fru Anker her i den gamle<br />
præstebolig,« smiler Charlotte.
Da Valentin kom til verden og Josephine<br />
blev mor, blev Charlotte samtidig ”mammi”.<br />
Snart skal hun selv være mor, men<br />
hun bliver ved med at kalde sig ”mammi”,<br />
for Charlotte og Josephine vil ikke have,<br />
at deres børn skal forskelsbehandles<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
35
VI HAR BRUG FOR MELODI<strong>EN</strong> I FAMILI<strong>EN</strong><br />
Er vi danskere i virkeligheden for egoistiske til at indgå i en familie? Og kan vi som<br />
moderne, individualistiske mennesker overhovedet passes ind i familiens fællesskab?<br />
Ph.d.-studerende i psykologi Allan Westerling mener, at familiens fællesskab<br />
stadig opfylder nogle vigtige behov<br />
»Uanset hvad har vi stadig behov for intimitet<br />
og tillid, og alle mennesker har behov for forståelse<br />
og for at blive genkendt. Det behov kan<br />
familien tilfredsstille. På en helt anden måde<br />
end relationer på jobbet eller med venner, fordi<br />
på jobbet udfylder vi en bestemt funktion, og<br />
blandt venner en bestemt rolle, som jo kan erstattes.<br />
Men individets rolle i familien kan ikke<br />
erstattes med noget andet. I familien har man<br />
en oplevelse af at være særlig og unik – at ingen<br />
kan gøre det, man gør,« fortæller Allan Westerling,<br />
ph.d.-studerende i psykologi.<br />
At vi skulle være for individualistiske til familien, hvor man skal være fælles om alting, mener<br />
Allan Westerling er en udbredt misforståelse, for hans store undersøgelse viser, at fællesskaberne<br />
netop skaber muligheden for, at man kan være individualistisk.<br />
»Der er en gensidig afhængighed mellem individ og fællesskab. Man kan ikke forestille sig et individ<br />
uden fællesskab. Populært sagt, så har jeg brug for et vi for at blive til et mig. Uden sociale<br />
sammenhænge kan man ikke definere sig selv,« forklarer Allan Westerling.<br />
Og den betragtning er Lars Dencik, professor i psykologi, enig i.<br />
»Individet kontra fællesskabet i en familie er en svær kabale. De vigtigste elementer for at få det til<br />
at fungere er refleksion, at man tænker over forholdet og dets forudsætninger, og ikke bare tager<br />
det for givet. Der skal skabes oplevelser, som man kan dele med hinanden. Familien skal være ét<br />
”os” og ikke bare en samling ”jeg’er”. Der findes ikke nogen eksakt opskrift, men der skal bruges<br />
36 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Allan Westerling<br />
• 33 år gammel<br />
• Cand.mag. i psykologi og. socialvidenskab fra RUC<br />
• Er ved at færdiggøre en ph.d.-afhandling om familiefællesskaberne<br />
i velfærdsstaten.<br />
• Har i forbindelse med ph.d. afhandlingen lavet en<br />
stor undersøgelse af de sociale relationer i Danmark<br />
• Gift og far til tre børn<br />
Lars Dencik<br />
• 64 år gammel<br />
• Professor i socialpsykologi ved Center for Barndoms-<br />
og Familieforskning på RUC<br />
• Gift og har to børn og to børnebørn
åde tid og tænksomhed for at få det til at fungere – fx på at gå i skoven sammen, spise middag<br />
sammen, osv. Man skal bygge fællesskab – OS – blandt andet ved at gøre så mange ting sammen,<br />
som man kan. Ritualer i fællesskabet er vigtige. De skaber genkendelighed og kontinuitet,« fortæller<br />
Lars Dencik.<br />
Men samtidig mener Allan Westerling, at det at stifte familie også handler om kompromiser,<br />
for i en familie kan alting ikke handle om en selv.<br />
»Det er et kompromis mellem familiens krav og min lyst. Men det er et naturligt kompromis.<br />
Når man stifter familie vokser en ny lyst frem, og familien dækker et behov, som venskaber og<br />
arbejdsrelationer ikke kan dække. Familien kan formidle stabilitet, for familiemedlemmernes relationer<br />
har varet meget længere end andre relationer. De vil også vare længere end fx forbindelser<br />
på jobbet eller i fritiden. Mens præmissen i et venskab er, at ingen skal ofre sig mere end andre, er<br />
præmissen i familien og i kærlighed, at alle skal ofre sig fuldstændigt,« siger han.<br />
Og det mener Lars Dencik kan være svært i et moderne og hektisk samfund.<br />
»I dag har mange arvet den forestilling, at følelser af fællesskab skal komme af sig selv. Men det<br />
vanskeliggør omstændighederne i det moderne samfund imidlertid. Fællesskab opstår ikke bare<br />
sådan i samfundet. Heller ikke i familien – og det er et problem for mange samliv i dag. Fællesskab<br />
må skabes ved egen aktiv indsats. Men det er mange unge i dag til gengæld klar over og indstillet<br />
på – de er faktisk bedre til det end generationerne før dem. Familielivet leves derfor anderledes i<br />
dag end tidligere,« siger Lars Dencik. Men der er stadig behov for at have en familie, også selvom<br />
mange andre ting har ændret sig i samfundet.<br />
»Familien stimulerer behovet for at slappe af og have nogen tæt på. Og det behov bliver<br />
mere klart i et individualiseret samfund, for individet bliver først tydeligt i relationer med andre. Så<br />
når folk går fra hinanden er det ikke fordi, parterne er for egoistiske, men fordi der er for lidt fællesskab<br />
i familien. Der mangler intimitet og tillid. Vi har alle identitet som os selv, men vi rummer<br />
hver især så mange facetter, at vi søger noget forskelligt, som vi kan finde i familien. Selvom vi er i<br />
en familie lægger vi ikke os selv helt på hylden.«<br />
Efter at have brugt mere end tre år på sin afhandling er Allan Westerling ikke i tvivl:<br />
»Der er en anden melodi, en anden komposition i familien end i det øvrige liv. En komposition, som<br />
vi slet ikke kan undvære,« siger han.<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
37
ORD OM FAMILI<strong>EN</strong><br />
»Jeg er så gammeldags opdraget, at jeg er halv, når jeg er alene,<br />
jeg er hel, når vi er to - sådan tror jeg det er for mange mennesker<br />
til syvende og sidst.«<br />
Dronning Margrethe II. af Danmark, f.1940<br />
»Fordi man er mor, behøver man ikke være ekspert i<br />
citronfromage.«<br />
Jytte Hilden, tidl. kulturminister, f.1942<br />
»Jeg synes ikke, at kærlighed har særlig meget at gøre med stearinlys<br />
og roser. Det har ganske meget at gøre med, at man VIL kærlighed,<br />
at man satser på det. Bruger tid og gør sig umage.«<br />
Ritt Bjerregaard, Overborgmester i København, f.1941<br />
38 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
FLERE ORD OM FAMILI<strong>EN</strong><br />
»Alle familier er psykotiske«<br />
Douglas Coupland, canadisk forfatter, f.1961<br />
»Familier, jeg hader jer! Tillukkede hjem, lukkede døre, jaloux<br />
vogtere af lykken«<br />
Andre Gide, fransk forfatter 1869-1951<br />
»Hvis dit hus ikke er fyldt med børn, når du har nået en vis alder,<br />
så bliver det fyldt med bizarre ideer og dårlige vaner«<br />
Charles Augustin Sainte-Beuve, fransk digter 1804-1868<br />
»Lykke er at have en stor hensynsfuld, elskelig og tæt forbundet<br />
familie i en anden by«<br />
George Burns, amerikansk komiker 1896-1996<br />
»Familielivet skaber foragt – og børn«<br />
Mark Twain, født Samuel Langhorne Clemens, amerikansk forfatter 1835-1910<br />
»Jeg forstår godt, at mange unge i dag kvier sig ved at stifte familie.<br />
Selve udtrykket har en klang af uendelighed, som når man<br />
slipper stemmen løs i en ekkodal«<br />
Tove Ditlevsen, dansk forfatter 1917-1976<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
39
»DET ER SÅ LAMT I RO<strong>EN</strong>, AT<br />
FOLK ER SÅ USELVSTÆNDIGE«<br />
»Jeg synes, det er lidt uhyggeligt det hele. Jeg<br />
kan sidde her i mit vindue og kigge over på de<br />
par, der bor overfor mig. Der er sådan en stræben<br />
tilbage til 50´ernes kernefamilier. De der<br />
unge mænd, de ligner jo min bedstefar med<br />
slips og vest og mappe og det hele. Og de unge kvinder har fuldstændigt umulige sko på og silkestrømer,<br />
og så har de sådan et fint lille barn og en kæmpestor 4-hjulstrækker, der sviner i hele<br />
byen, men det er de ligeglade med, og så bor de i millionlejligheder og kender ikke engang deres<br />
naboer.«<br />
»Det er kørt totalt af sporet. Det er en iscenesættelse af lykken, hvor det hele handler om at holde<br />
et stort, hvidt bryllup, at få et barn og så blive skilt igen, for at det hele kan begynde forfra. Det er<br />
sørgeligt med al den tingstyranni, og jeg synes, det er så lamt i roen, at folk er så uselvstændige.«<br />
»Da jeg var ung, var der en søgen efter nogle andre værdier. Der eksperimenterede vi jo med sovesale,<br />
bollerum og alle mulige mærkelige måder at indrette sig på. Og det kan godt være, at det<br />
ikke kunne holde i længden, for mennesket er vel skabt til at leve sammen to og to, men at der var<br />
plads til at eksperimentere beviste et eller andet sted, at vi ikke var gået helt i stå.«<br />
»Men danskerne har altid været egoister. Vi er Osnokkere i det Os nokkiske rige. Efterhånden betyder<br />
friværdien i vores huse jo mere for os end vores egne børn.«<br />
»Men man bliver altså nødt til at være noget for andre også. Derfor er det så ærgerligt, at der ikke<br />
er plads til nogen som helst form for søgen og eksperimenteren i dag.«<br />
40 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Anne Marie Helger<br />
• 59 år gammel<br />
• Skuespillerinde, foredragsholder<br />
• Lever i parforhold og har et barn fra et tidligere forhold,<br />
hvor faderen bor i lejligheden ovenover hendes
INTRO TIL FAMILI<strong>EN</strong> BALLEBY<br />
Omkring en femtedel af alle børnefamilier i Danmark består af én forsøger med et eller flere børn.<br />
Ann Balleby er én af de enlige forsørgere. Hende kan du møde på de følgende sider.<br />
Ann føler sig ikke stigmatiseret, blot fordi hun er enlig mor. Det er nemlig blevet fuldstændigt nor-<br />
malt og accepteret i dag i forhold til tidligere, hvor enlige mødre ofte blev opfattet som stakler.<br />
Antallet af familier med én forsørger er den familieform, der har oplevet den største stig-<br />
ning indenfor de seneste par år. Det hænger nøje sammen med, at 2004 blev endnu et rekordår<br />
for antallet af skilsmisser i Danmark. 15.774 ægteskaber blev opløst det år. Indenfor EU, er det kun<br />
Belgien, der oplever flere skilsmisser end Danmark.<br />
(kilde: Danmarks Statistik)<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
41
FAMILI<strong>EN</strong> BALLEBY<br />
Hunden Bello<br />
Arthur, 5 år<br />
Ann Balleby, 40 år<br />
Ask, 8 år<br />
42 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
PORTRÆT:<br />
Når masterplanen må laves om<br />
Man kan lægge alle de planer, man vil, men så sker der lige pludseligt det, at livet<br />
rammer én. Det ved Ann Balleby alt om<br />
»Vi havde et lykkeligt ægteskab«, siger Ann.<br />
»Et rigtigt lykkeligt ægteskab.«<br />
Ann Balleby, der i dag er 40 år gammel,<br />
var faldet pladask for sin chef. Han var noget<br />
ældre end hende. 17 år for at være helt præcis,<br />
og han havde fire børn i forvejen.<br />
Efter en tid med hemmelighedskræmmeri<br />
flyttede Ann og Niels Jørgen sammen i et<br />
hus lige ned til fjorden i Lihme udenfor Skive.<br />
Et rødt murstenshus i tre plan med en kæmpe<br />
græsplæne og et gammelt æbletræ. På en lille<br />
sydvendt skråning plantede Ann og Niels Jørgen<br />
tre nye frugttræer, og allerede det første år<br />
kunne de plukke masser af moreller, ananasæbler,<br />
pærer og victoriablommer.<br />
Ann og Niels Jørgen fik to børn sammen.<br />
Ask er den ældste. Han går i 2. klasse, har<br />
fregner på næsen og er otte år gammel. Arthur<br />
er fem. Han har lyse krøller og de klareste blå<br />
øjne. Og så har han lige fundet sig en ny kæreste.<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Men for tre år siden blev Niels Jørgen alvorligt<br />
syg efter en hjerneblødning, og snart faldt ægteskabet<br />
helt fra hinanden.<br />
»Det er ikke, fordi jeg vil klynke, men jeg<br />
vil ikke råde nogen til at blive enlig mor«, siger<br />
Ann. Hun sidder i sit lille køkken i andelsrækkehuset<br />
i Skive og kigger på billeder fra huset i<br />
Lihme.<br />
»Den store masterplan var ellers, at ligeså<br />
snart vores drenge var blevet lidt ældre,<br />
kunne jeg begynde at fokusere på min karriere<br />
igen, for så skulle Niels Jørgen træde ud af<br />
arbejdsmarkedet og tage sig af dem«, fortæller<br />
Ann. »Han kunne tage dem med til Sicilien,<br />
hvor vi har været masser af gange, og jeg kunne<br />
bruge al min tid og energi på min karriere«, siger<br />
hun.<br />
På det tidspunkt var Ann redaktør af et<br />
fagblad i København, så hun pendlede frem og<br />
tilbage mellem hovedstaden og Limfjorden flere<br />
gange om ugen.<br />
Men da Niels Jørgen blev syg faldt ma-<br />
43
sterplanen på gulvet. Ann flyttede med sine<br />
sønner ind i et lille gult rækkehus midt i Skive.<br />
Asgård hedder området, og vejene, der fører<br />
derind, hedder Thorsvej, Huginsvej og Lokesvej.<br />
»Det er vores eget lille Bulderby,« smiler<br />
Ann.<br />
Og i Bulderby bor de tæt. Naboerne holder<br />
øje med hinandens børn. Der er fællesspisning<br />
fem dage om ugen, og selvom der ikke bor<br />
mange håndværkere i Asgård, kan man altid få<br />
hjælp til at sætte sin knagerække op.<br />
I hundekurven ligger bokseren Bello og snorker.<br />
Ask ser tegnefilm i stuen på førstesalen, og<br />
Arthur vil ud og se, om der er kommet nogle<br />
legekammerater hjem.<br />
»Der var noget jeg glemte«, siger han,<br />
»men det kan jeg jo lige så godt gøre herfra,«<br />
smiler han, og sender sin mor et fingerkys, inden<br />
han smækker døren efter sig.<br />
»Selvfølgelig er der nogle fordele ved ikke at<br />
have en mand«, siger Ann, »for eksempel kan<br />
jeg helt selv bestemme retningen på mine børns<br />
opdragelse, uden at der er nogen, der blander<br />
sig”.<br />
Men Ann lægger heller ikke skjul på, at<br />
det ville være rarest med en mand i huset.<br />
44 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
»Følelsesmæssigt ville det jo være godt for mig<br />
at have én«, mener hun. »Det ville også være<br />
dejligt for drengene, hvis de fik en mandlig rollemodel.<br />
Det ville være en praktisk lettelse og<br />
helt klart også en økonomisk lettelse,« siger<br />
Kort tid efter Niels Jørgen og Ann var blevet kærester,<br />
tog det nyforelskede par på ferie i London. De havde<br />
købt billetter til Les Misérables, men desværre blev<br />
forestillingen aflyst, fordi der havde været et terroranslag<br />
i byen
hun. »Det at være enlig mor er jo ren økonomisk<br />
ruin.«<br />
Men Ann har ikke nogen kæreste. Ikke<br />
at hun gør ret meget for at finde én. I hvert fald<br />
skulle hun være noget mere desperat, hvis hun<br />
skulle kaste sig over netdatingen. Så hellere ingen<br />
kæreste end en række kompromisser, mener<br />
hun.<br />
»Det absolut hårdeste ved at være enlig<br />
mor på denne måde er, at jeg er på hele tiden,«<br />
siger hun. »Hvor andre eneforsørgere får en<br />
pause i weekenden eller hver anden uge, så er<br />
jeg på hele tiden, fordi min tidlige mand er for<br />
syg til at have børnene,« forklarer Ann.<br />
Hun savner at kunne smutte en tur i biografen<br />
eller begrave sig i arbejde en hel dag.<br />
»Pludselig er der ikke længere to til at<br />
tømme opvaskemaskinen. Pludselig er der ikke<br />
længere to til at købe ind og lave mad og passe<br />
børn og alt det,« siger hun.<br />
Ann har også måttet nedtone sine karriereambitioner<br />
gevaldigt. Redaktørjobbet blev<br />
droppet, for det holdt ingen steder som alenemor<br />
at skulle være i København et par dage om<br />
ugen. Derfor er hun nu vendt tilbage fra sin orlov<br />
på Skive Handelsskole.<br />
»Jeg har virkeligt måttet skære mit liv<br />
til,« siger hun og laver bevægelser i luften, som<br />
om hun havde en kniv i hånden. »Jeg har måt-<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Der bliver grillet og hygget på græsplænen foran<br />
huset i Lihme<br />
tet konstruere et helt nyt liv. Simple Living, tror<br />
jeg nok, man ville kalde det,« fortæller hun.<br />
Derfor købte hun rækkehuset i Asgården.<br />
Nu kan hun nemlig både handle ind, hente<br />
børn og komme på arbejde inden for en kilometers<br />
afstand. Det har været nogle barske år<br />
for børnene, ved hun, for de har både oplevet<br />
sygdom, hospitaler, skilsmisse og en flytning inden<br />
for ganske kort tid. Derfor er børnenes opvækst<br />
den klare førsteprioritet i Anns liv, og så<br />
må biografen, kor og fodbold stå lidt på standby.<br />
45
Hvad er en rigtig familie?<br />
»En rigtig familie opfatter vi jo normalt som<br />
noget med blodets bånd,« siger Ann. »Men<br />
så alligevel. For i mit tilfælde blender venner<br />
enormt meget ind i det der familiebegreb.<br />
Venskaber varer jo mange gange længere<br />
tid end parforhold gør, så jeg vil mene, at<br />
man godt kan betragte sine venner som familie<br />
også. Da min mand blev syg, trak jeg<br />
meget bevidst mit netværk tættere på mig,<br />
og så må man jo ikke glemme den fuldstændigt<br />
uvurderlige værdi af bedsteforældre,<br />
søskende, svigerinder og svogre, for slet ikke<br />
at tale om nevøer, niecer, fætre og kusiner,<br />
onkler og tanter.«<br />
Hvad forestiller du dig om<br />
fremtiden?<br />
»Jeg har to scenarier for min fremtid,« siger<br />
Ann og smiler. »I det ene billede, jeg har,<br />
møder jeg en ny mand. Og i det andet billede<br />
lever jeg her alene med mine to børn,«<br />
siger hun.<br />
»Men der er da ingen tvivl om, at<br />
jeg nok har en lille smule nemmere ved at<br />
forestille mig det første scenarium end det<br />
andet,« smiler hun.<br />
46 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Det var en varm sommerdag, da Arthur fyldte fem. Børnene<br />
i Asgård er så tætte på hinanden, at Ann Balleby<br />
betegner dem som en slags søskende
VI HAR KRAV PÅ LYKK<strong>EN</strong><br />
Vi lever med forestillingen om, at livet er ét stort tag-selv-bord. Vi vil have det hele,<br />
og det skal helst være lige nu. Ellers finder vi noget bedre et andet sted. Og det går<br />
ud over familielivet, mener sociologen Emilia van Hauen<br />
»I dag kan vi fuldstændigt selv vælge, hvordan<br />
vores liv skal se ud. Vi kan vælge at blive gift eller<br />
ikke at blive gift, vi kan vælge job til og fra,<br />
vi kan vælge, hvordan vi vil bo, hvordan vores<br />
krop skal se ud, og vi kan endda vælge, hvilket<br />
køn vi vil have. Og ikke nok med, at vi kan vælge<br />
frit på alle hylder, så kan vi også lave vores<br />
valg om, hvis de ikke passer os alligevel. Vi kan smide vores partner på porten, vi kan tage en ny<br />
uddannelse, vi kan skifte job eller branche, som vi har lyst, og vi kan vælge at få børn som 45-årige,«<br />
siger Emilia van Hauen.<br />
Hun er sociolog og beskæftiger sig med, hvordan vi danskere vælger at indrette vores liv i<br />
det moderne samfund. Og hun er ikke i tvivl om, at det at vi frit kan vælge alle aspekter af vores liv<br />
til og fra, gør, at vi føler, at vi har krav på lykken.<br />
»Intet er givet på forhånd længere. Vi har kun os selv til at skabe vores egen lykke og identitet,<br />
for vi er ikke længere afhængige af familie, slægt eller traditioner. Vi forventer, at vi kan få<br />
det hele på én gang, så vi er så at sige på spil hele tiden, og vi vil ikke lade os nøjes med mindre end<br />
det perfekte,« siger hun.<br />
Ifølge den tankegang er det svært at indgå i en familie, for det indebærer naturligt nok en<br />
lang række kompromisser. Og derfor nærmer skilsmisseprocenten i Danmark sig også de 50.<br />
»I familien føler vi, at vi naturligvis har krav på at være lykkelige hele tiden, for vi har alle<br />
muligheder for det. Men vi er blevet så uafhængige af hinanden, at hvis man alligevel ikke er lykkelig,<br />
er det nemt at gøre noget andet. Tidligere var man for det første langt mere afhængige af<br />
hinanden; manden var afhængig af kvinden til at skabe sig et hjem og en familie, mens kvinden var<br />
afhængig af manden til at forsørge familien. Samtidig var normerne for hvordan et parforhold og<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Emilia van Hauen<br />
• 39 år gammel<br />
• Uddannet sociolog fra Københavns Universitet<br />
• Speciale i moderne livsformer<br />
• Har blandt andet udgivet bøgerne Moderskab – Lederskab,<br />
Myten om den perfekte mor og Eliten<br />
• Driver foredrags- og konsulentvirksomheden Indalo<br />
• Gift og mor til to sønner og en stedsøn<br />
47
en familie var skruet sammen langt mere rigide, så der var flere, der helt automatisk indordnede<br />
sig under det, uden overhovedet at stille spørgsmålstegn ved, om det passede en selv,« siger Emilia<br />
van Hauen.<br />
»Jeg mener, at vi skal til at lære at blive voksne. At vi skal lære at få en mere ydmyg indstilling<br />
til ægteskabet og især det at skabe en familie med børn, der er så fuldstændig afhængig af<br />
deres forældres fornuftige valg. Så i stedet for at sætte det på spil og hele tiden forholde sig til om<br />
ægteskabet skal bevares, bør vi i stedet bruge kræfter på at finde ud af, hvordan det kommer til at<br />
fungere. Det er for nemt bare at melde sig ud,« mener hun og agiterer for et how-to-kursus, der<br />
burde blive tilbudt alle, der vil stifte en familie.<br />
Samtidig med at vi i Danmark har en andenplads i skilsmisser i hele EU, stræber vi efter at<br />
opleve familiens værdier. Og det er der en helt klar årsag til.<br />
»Familien er jo indbegrebet af stabilitet og faste strukturer. Hvis man kigger rundt i verden,<br />
tegner der sig et billede af strukturer, der brydes ned, af globalisering, af konstant omskiftelighed,<br />
af terrorisme og kaos. Derfor savner vi noget, der er en konstant faktor i vores liv og som giver os<br />
en overordnet mening med vores tilværelse. Utallige undersøgelser viser, at det der virkeligt skaber<br />
en kontinuerlig lykke hos os, er de nære relationer, og det er så det, vi stræber efter og desværre<br />
også kommer til at idealisere i alt for høj grad,« siger sociologen. Hun mener, at familien er den<br />
ramme, hvor vi både kan finde en helt praktisk og stabil struktur i hverdagen, men så sandelig også<br />
en følelsesmæssig struktur, så vi kan opleve den eftertragtede tryghed og dermed skabe orden i det<br />
kaos, der hersker omkring os.<br />
»Problemet med mange parforhold er, at man forventer, at kærligheden bare er der – uden<br />
at den bliver vægtet særligt højt, når det gælder en daglig indsats for at pleje den. Det viser sig<br />
gang på gang, at forelskelsen er en gave, som man faktisk ikke behøver at gøre noget for at modtage.<br />
Kærligheden derimod er en viljesakt, hvis den skal leve, og det er jo langt mere krævende. Det<br />
paradoksale er, at vi i dag indgår et ægteskab på grund af kærlighed og ikke af praktiske grunde,<br />
men når først hverdagen er sat ind, er det det praktiske, der løber med al opmærksomheden, og så<br />
er der sjældent meget tilbage til kærligheden,« siger hun.<br />
Vi vil gerne lykken, og vi vil gerne familien, men det skal ikke have for store personlige omkostninger,<br />
for så vælger vi bare noget andet på livets store tag-selv-bord, mener Emilia van Hauen.<br />
48 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
»FAMILI<strong>EN</strong> ER ET MEGET ALVORLIGT VALG«<br />
»Det bedste ved familie er, at den står for tryghed.<br />
Da jeg fik børn ændrede jeg mig som<br />
kunstner, for børnene giver et helt andet ansvar<br />
i livet. På mine billeder kan man, hvis man ved,<br />
hvornår min søn er født, direkte se et skift i stil,<br />
for der kom et helt andet perspektiv ind i mit<br />
liv.«<br />
»Familien er et meget alvorligt valg. Arbejdspladser og klubber kan også føles som en familie, men<br />
de mennesker er et tvunget valg. Partneren er et frivilligt valg, som er et de alvorligste og vigtigste.<br />
Min familie repræsenterer de valg, jeg har foretaget i mit liv.«<br />
»Kernefamilien er ikke gammeldags. Tværtimod er det en meget praktisk anordning, for man er<br />
jo ikke tre til at lave børn. Der er man to, og det fungerer kernefamilien fint til. Men nogle ting er<br />
selvfølgelig lettere, når man er alene. Det er nemmere at tage på rejser som kunstner. Med små børn<br />
kan det godt være svært. Men jeg har det sådan, at jeg aldrig fortryder mine valg her i livet.«<br />
»Som kunstner lever man meget af tiden i usikkerhed, for man ved ikke om ens billeder sælger. Her<br />
kommer familien ind som en modsætning, der er vigtig at have med: familien giver den tryghed,<br />
som jeg ikke har i arbejdslivet. Jeg har noget, der ikke lever som kunst.«<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Michael Kvium<br />
• 50 år gammel<br />
• Kunstmaler<br />
• Bor sammen med sin kone Kristin på 19. år. De har<br />
sammen to børn<br />
49
INTRO TIL FAMILI<strong>EN</strong> AZAD-AHMAD<br />
Rabih Azad-Ahmad og hans hustru Dareen har sammen børnene Yousef og Laila. De kommer op-<br />
rindelig fra en flygtningelejr i Libanon og er dermed en del af Danmarks gruppe af flygtninge og<br />
indvandrere.<br />
Der er omkring 450.000 indvandrere og efterkommere i Danmark fra både vestlige og ikke-<br />
vestlige lande, og deres oprindelse har betydning for, hvornår de stifter familie. Mens danske kvin-<br />
der i gennemsnit oftest får børn, når de er mellem 25-34 år, så får indvandrere fra ikke-vestlige<br />
lande børn allerede, når kvinden er mellem 20 og 29.<br />
Hvis det danske befolkningstal skal opretholdes, skal alle kvinder i gennemsnit føde 2,1<br />
barn. Men danske kvinder får kun 1,7 barn, mens indvandrerkvinder er oppe på 2,3 børn i gennem-<br />
snit.<br />
Rabih Azad-Ahmad er 29 år, og hans hustru er 26 år gammel. De har været sammen siden<br />
1998. Deres ældste barn er knap seks år, og du kan møde familien på de næste sider.<br />
(Kilde: Danmarks Statistik)<br />
50 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
FAMILI<strong>EN</strong> AZAD-AHMAD<br />
Rabih, 29 år<br />
Laila, 5 år<br />
Dareen, 26 år<br />
Yousef, 3 år<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
51
PORTRÆT:<br />
»Man skal holde ud og holde sammen«<br />
Rabih Azad-Ahmad og Dareen Abou El-Kheir deler minderne om en barndom med<br />
borgerkrig og flygtningelejre i Libanon. I dag er de en lille familie med lejlighed i<br />
udkanten af Århus, to børn og en lys fremtid<br />
»Det eneste, jeg vidste om Danmark var, at alle<br />
børn havde det godt, og at alle havde en cykel,«<br />
fortæller Rabih Azad Ahmad, der kun gennem<br />
rygter havde hørt fortællinger om livet i Vesteuropa.<br />
Rabih kom til Danmark i 1989. Da var<br />
han 13 år. I dag er han 29 og bor i Gjellerupparken<br />
ved Århus i en lejlighed sammen med sin<br />
kone Dareen på 26, sønnen Yousef og datteren<br />
Laila. Gjellerupparken er alment boligbyggeri<br />
fra 1970’erne med masser af store beton-blokke<br />
i otte etager.<br />
Rabih og Dareen kommer fra samme flygtningelejr<br />
i Sydlibanon. Da mellemøsten brændte i<br />
1982, og Israel invaderede Libanon, kunne Rabihs<br />
far se, at fremtiden for familien lå et andet<br />
sted end i Libanon. Derfor solgte han familiens<br />
hus og vekslede pengene til en flybillet til Tyskland.<br />
Planen var, at han ville drage til Europa,<br />
og senere hente sin familie op til sig. Men inden<br />
han nåede så langt, brød borgerkrigen ud,<br />
52 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
og lufthavnen lukkede for al trafik ind og ud af<br />
landet.<br />
Krigen fik voldsomme konsekvenser for<br />
den unge Rabih. Allerede i 1982 mistede han en<br />
storebror til en israelsk granat, og få år senere<br />
kostede krigen endnu en bror.<br />
I stedet for at tage til Europa måtte familien<br />
det næste lange stykke tid flytte fra sted<br />
til sted. Til sidst endte de i et nedlagt supermarked<br />
længere nordpå i Libanon. Det var blevet<br />
besat af flygtninge i samme situation som Rabihs<br />
familie.<br />
Laila på næsten seks går rundt i stuen i Gjellerupparken<br />
med sin fine lyserøde plastiktaske.<br />
Hun smiler, så man kan se et stort hul, der hvor<br />
de nye fortænder er på vej. Hun er stolt over,<br />
at hun i tasken har mobiltelefon og lidt småpenge.<br />
Dareen sætter kaffe ind på glassofabordet<br />
og sætter sig ned i en af de tre to-personers<br />
sofaer. Hun begynder at skrælle et æble til lille<br />
Yousef på tre år, som følger meget interesseret
med i arbejdet.<br />
I stuen hænger to store neon-lysrør i loftet.<br />
De skaber et blåligt lys – næsten som i en<br />
ventesal. På gulvet ved sofaen står to store palmer<br />
i urtepotter og kaster et grønligt skær over<br />
et af de ægte tæpper, som ligger på linoleumsgulvet.<br />
Siden han var helt lille, har Rabih været meget<br />
interesseret i duer.<br />
Han husker en helt speciel dag, hvor han<br />
havde været ude at købe nogle duer på markedet<br />
til sin far. Og da han kom tilbage til flygtningelejren<br />
med duerne, havde faderen og Rabihs<br />
voksne fætter købt flybilletter til Danmark. Da<br />
var Rabih 13 år.<br />
Faderen og fætteren tog kort efter af<br />
sted mod det kolde land i nord, og knap et år<br />
efter fulgte Rabih og et par af hans søskende.<br />
De kom til et asylcenter ved Christiansfeld. Efter<br />
kort tid i lejren blev familien henvist til en lejlighed<br />
på Gudrunsvej i Brabrand, lidt uden for<br />
Århus, hvor de skulle begynde et nyt liv.<br />
»Det var ikke nemt i starten. Det var<br />
især meget hårdt at skulle sige farvel til min farmor,«<br />
husker Rabih, »for vi vidste jo godt, at der<br />
ville gå meget lang tid, inden vi kom tilbage til<br />
Libanon. Min storesøster og jeg græd hver eneste<br />
dag i det første lange stykke tid,« siger han<br />
stille.<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Skrivebordet i lejligheden i Gjellerupparken flyder<br />
med papirer, noter, bøger og plakater. De<br />
fleste af bøgerne handler om love og regler,<br />
for i dag er Rabih ved at færdiggøre sit jurastudium<br />
på Aarhus Universitet. Han har klaret<br />
studiet på den normerede tid og drømmer nu<br />
om at gøre sit indtog på arbejdsmarkedet.<br />
»Jeg vil allerhelst arbejde med menneskerettigheder<br />
i en international organisation,<br />
men hvis det ikke lykkes, vil jeg være advokat,«<br />
fortæller han.<br />
Bag ham hænger tykke røde gardiner,<br />
der er opsat med flotte draperinger. I den ene<br />
side af det brede vindue er gardinet trukket<br />
til side, og der driver fugt ned ad ruden. Han<br />
sidder med Yousef i en af de bløde grå sofaer,<br />
mens Dareen sidder i en anden med Laila.<br />
Yousef hænger om halsen på Rabih og trækker<br />
i hans blå trøje, så den sidder helt skævt. Rabih<br />
svinger lille Yousef højt op i luften, og de bryder<br />
begge to ud i et højt grin.<br />
Da Rabih var yngre havde tre gode venner i Danmark,<br />
som også var flygtet fra mellemøsten. To<br />
af vennerne havde gjort det godt med musik,<br />
mens den tredje var Jyllandsmester i boksning,<br />
og det var noget, der gjorde indtryk på Rabih.<br />
53
»En dag var der en af mine venner, som sagde<br />
til mig; ”hvad med dig, Rabih, hvad vil du med<br />
dit liv?”. Jeg fik det helt skidt,« fortæller Rabih<br />
og gestikulerer med hænderne, mens han forklarer,<br />
»Og ung som jeg var, tænkte jeg, at jeg<br />
Rabih og Dareens forlovelse i Libanon. Det var i 1998.<br />
ville til USA og ikke komme hjem, før jeg havde<br />
tjent en million«.<br />
Men det kom han ikke. Spørgsmålet satte<br />
dog tanker i gang.<br />
Rabih begyndte at bruge mere tid på<br />
lektierne, og han tvang sig selv til kun at se<br />
dansk tv for at lære sproget ordentligt. De tre<br />
kammeraters ord lå hele tiden i baghovedet.<br />
54 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Efter 9. klasse tager Rabih på højskole og scorer<br />
skolens højeste karakter i mundtlig dansk,<br />
selvom de fleste elever var indfødte danskere.<br />
Han fortsatte på HF i 1997 og endte med et snit<br />
på 8,5.<br />
Hun var smuk, syntes Rabih. Han havde kendt<br />
Dareen fra flygtningelejren, siden hun var en<br />
lille pige. Da han sammen med sin mor besøgte<br />
sin søster i Libanon og boede der i fem uger i<br />
1998, mødte han Dareen igen. Han kunne næsten<br />
ikke få øjnene fra hende.<br />
Hjemme hos Dareen og hendes forældre<br />
bad han om hendes hånd. Efter arabisk tradition<br />
gik der 3-4 dage, før han fik en positiv tilbagemelding.<br />
Dareen var ligeså vild med Rabih,<br />
som han var med hende. De blev forlovede og<br />
blev gift et halvt år senere i 1999. Den formelle<br />
vielse skete i Libanon, mens selve bryllupsfesten<br />
blev holdt i et forsamlingshus i Århus, da Dareen<br />
kom til Danmark et år senere.<br />
»Det var et lille bryllup i forhold til normen<br />
i Libanon. Der var kun 200 gæster,« fortæller<br />
Rabih.<br />
Og der blev kræset for gæsterne med frugt, sodavand,<br />
kage og masser af nødder. Og der var<br />
kaffe og te.<br />
Et år efter brylluppet kom datteren Laila<br />
til verden.
»Det er arabisk tradition,« siger Rabih og smiler.<br />
Og tre år efter fik Laila en lillebror, så de<br />
nu var far, mor og to børn.<br />
Rabih har travlt med sin læsning. Hver dag fra<br />
otte morgen til fem om eftermiddagen tilbringer<br />
han på læsesalen, hvor han studerer til sin<br />
eksamen i jura. Dareen lærer dansk på sprogskole<br />
om dagen, mens børnene går i vuggestue og<br />
børnehave. Parret taler stadig arabisk sammen,<br />
men børnene taler både dansk og arabisk.<br />
I dag føler Rabih sig mere dansk end libanesisk,<br />
og han var bare 300 stemmer fra at<br />
blive valgt ind i Århus byråd for De Radikale ved<br />
det netop overståede valg. Han bruger meget<br />
af sin tid på foreningen Multikulturel Forening,<br />
som han selv har stiftet.<br />
Selvom det er en lang og sej kamp, giver<br />
han ikke op. Han vil bygge bro mellem danskere<br />
og indvandrere og brænder for, at vi skal møde<br />
hinanden med forståelse i stedet for fordomme.<br />
Og så hjælper han svage indvandrere i området<br />
- både med juridiske spørgsmål og mere generelle<br />
ting.<br />
»Men nogle gange drømmer jeg stadig<br />
om at flytte tilbage til Libanon. Og jeg drømmer<br />
også stadigvæk om duer,« siger Rabih og<br />
griner.<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Hvad er en rigtig familie?<br />
»Man skal kunne forstå hinanden og elske hinanden.<br />
Og være enige om opdragelsen af børnene.<br />
Hvis ikke man ofrer sig, skal man ikke<br />
være gift,« mener Dareen.<br />
»Der skal være kærlighed og gensidig<br />
respekt. Er der respekt, kommer kærligheden<br />
af sig selv, hvis den ikke allerede er der. Og så<br />
er det en mand og en kvinde og børn. Man skal<br />
være udholdende, skal holde ud og holde sammen<br />
– både i gode og dårlige tider. Og ikke<br />
mindst være solidarisk. Hvis man ikke kan holde<br />
sammen er det ikke det rigtige valg at blive<br />
gift,« siger Rabih Azad-Ahmad.<br />
Sommer 2005. Rabih og Dareen er på ferie i Libanon.<br />
55
Hvad drømmer I om for fremtiden?<br />
»Dygtige og veluddannede børn. Vi kan bare<br />
ikke helt blive enige om, hvad Laila skal være.<br />
Jeg mener, at hun skal være minister,« fortæller<br />
Rabih med et stort smil, »mens Dareen mere synes<br />
hun skal være læge. Vi har ikke diskuteret,<br />
hvad Yousef skal være endnu… Nej, det er selvfølgelig<br />
bare noget, vi diskuterer for sjov, men<br />
vi vil gøre alt, hvad vi kan for, at de får sig en<br />
god uddannelse, selvom de selv må vælge, når<br />
de bliver voksne,« forklarer Rabih.<br />
»Jeg drømmer om, at vi holder sammen.<br />
Og så vil vi gerne have et lille hus med have –<br />
gerne et større sted, end lejligheden her. Og så<br />
drømmer jeg jo om at få mine egne duer,« siger<br />
han.<br />
»Jeg vil gerne have min egen butik,«<br />
bryder Dareen ind. »Enten en dametøjsforretning<br />
eller en dyrehandel.«<br />
56 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Parret bliver gift i<br />
1999 i Århus.<br />
57
»D<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong>STE <strong>FAMILIE</strong> I HELE VERD<strong>EN</strong>«<br />
»De fleste af os er superegoister. Vi er skidebange<br />
for at overgive os, overgive magten til<br />
nogen, og bare elske 100 procent. Men det bliver<br />
man simpelthen nødt til, hvis man vil være<br />
en del af en ”rigtig” familie. Det der med at lade en anden tage en del af ansvaret for dig og selv<br />
lære at tage ansvar for andre – det vil vi jo helst ikke, for så bliver man afhængige af hinanden, og<br />
så bliver man så pokkers sårbar«.<br />
»Jeg har primært skulle stå til ansvar for mig selv – og ingen andre - de sidste 40 år, og det har da<br />
været superfedt og dejligt uforpligtende. Så jeg tænkte, at hvis jeg skulle stifte familie, så skulle det<br />
være endnu federe end det, jeg allerede havde. Men jeg havde sådan et halvfesent glansbillede af,<br />
hvordan en rigtig familie skulle være, og det var jeg skrækslagen for ikke at kunne leve op til. Jeg<br />
var simpelthen bange for ikke at kunne leve op til mine egne krav«.<br />
»Nu synes jeg selv, at vi er den ”rigtigste” familie i hele verden. Vi har godt nok ikke noget samtalekøkken,<br />
min mand arbejder alt for meget, og kommer ikke hjem med blomster hver dag, og vores<br />
datter er da også kropumulig på den dér skønne, selvstændige måde. Og vi roder og griner og råber<br />
nogen gange af hinanden - og der er i det hele taget ufatteligt langt til det yndige glansbillede,<br />
jeg havde af en rigtig familie før i tiden. Men for fanden, hvor det føles rigtigt.«<br />
58 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Camilla Miehe Renard<br />
• 40 år gammel<br />
• Journalist, TV-vært<br />
• Gift og mor til datter på 1 år
»ÆGTESKABET ER IKKE ET TIVOLI – DET ER<br />
ET TUGT- OG FORBEDRINGSHUS«<br />
»Vi lever i dag i en brug-og-smid-væk-kultur.<br />
Hvis køleskabet går i stykker, smider man det ud<br />
og køber et andet. Hvis konen ikke duer, smider<br />
man hende ud og finder en anden. Hvis følelserne<br />
den næste dag ikke er som den foregående,<br />
bliver man rastløs. I dag betyder følelserne mere end pligtfuldhed. Som min kollega Jan Lindhardt<br />
(biskop over Roskilde Stift, red.) har sagt: Før i tiden sagde man, at Gud er kærlighed – i dag siger<br />
mange, at kærlighed er Gud. De individuelle følelser kommer foran Gud.«<br />
»Ud fra et kristent synspunkt er det problematisk, at så mange bliver skilt. Jeg plejer at sige til parret,<br />
når jeg har en vielse, at et ægteskab ikke er et tivoli, hvor man kan komme og gå. Det er mere<br />
et tugt- og forbedringshus; en dannelsesproces, hvor man sliber kanter af, indgår kompromiser og<br />
bliver et bedre menneske. Men det kræver vilje.«<br />
»Det er ikke syndigt at blive skilt. Personligt kender jeg til ægteskaber, hvor det var en fordel for<br />
begge parter at blive skilt. I kirken har vi flere gange talt om at lave vielsesritualet om, så det bedre<br />
passer til virkeligheden. Der har blandt andet været snakket om at lave en kontrakt på 4-5 år. Men<br />
jeg tvivler på, at man kan lave ritualet om, for det er at krænke det unge par. Når de står ved alteret,<br />
kender de slet ikke til den tanke, at de på et tidspunkt skulle gå fra hinanden.«<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Kjeld Holm<br />
• 60 år gammel<br />
• Biskop for Århus Stift<br />
• Har været gift i 39 år, har to voksne døtre og et enkelt<br />
barnebarn<br />
59
SEKS T<strong>EN</strong>D<strong>EN</strong>SER FOR FREMTID<strong>EN</strong>S <strong>FAMILIE</strong>R<br />
Kommer der et stort opgør mod idéen om kernefamilier? Hvordan skal arbejdsgiverne<br />
indrette sig efter familierne? Har singlebevægelsen toppet? Birthe Linddal<br />
Hansen fra Institut for Fremtidsforskning giver her sine bud på seks tendenser for<br />
fremtidens familier i Danmark<br />
Hvad med kernefamilien?<br />
»At kernefamilien er så svært opnåelig gør, at<br />
den bliver utroligt attraktiv. I dag kan alle forbruge,<br />
så det er der ikke noget særligt ved, men<br />
at få en familie til at fungere, er det største ideal<br />
for langt de fleste. Andelen af skilsmisser vil<br />
stige lidt i fremtiden til omkring de 50 procent,<br />
hvor den ligger på ca. 45 i dag.<br />
Børnefamilier har i virkeligheden aldrig haft bedre vilkår, end de har i dag, men mange børnefamilier<br />
bliver lidt forkælede. Man skal ikke kæmpe for overlevelse, så det handler langt hen ad<br />
vejen udelukkende om at realisere sig selv. Derfor har man puttet enormt meget ind i sit program,<br />
for man vil det hele samtidig med, at man vil have sin kernefamilie til at fungere.<br />
I fremtiden kommer familierne til at stjæle nogle idéer fra singlerne. For selvom man lever i<br />
en familie og skal indgå kompromisser hele tiden, vil man også gerne kunne råde over noget, som<br />
ingen andre skal blande sig i. Derfor vil far få et værelse, hvor han selv kan bestemme, hvordan<br />
der skal se ud, og mor vil måske få lov til at indrette sommerhuset. Der vil også komme noget, der<br />
hedder mors ferie, fars ferie og familiens ferie. Det er igen i selvrealiseringens navn. I gamle dage<br />
havde man familiens fælles venner, og man kendte ikke nogen mennesker hver for sig. Men også<br />
det vil ændre sig radikalt i fremtiden. Her vil mor og far kunne omgås hver deres venskabskreds og<br />
have et liv udenom sin partner. «<br />
Hvad med børnene?<br />
»Det at få børn, er jo den ultimative selvrealisering. Børn er et symbol på succes, og i disse narcis-<br />
60 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
Birthe Linddal Hansen<br />
• 31 år gammel<br />
• Uddannet cand. scient. soc. fra RUC<br />
• Mastergrad i Social Sciences fra Amsterdam Universitet<br />
• Beskæftiger sig primært med familieformation og<br />
mennesket i det moderne samfund på Institut for<br />
Fremtidsforskning<br />
• Bor sammen med sin kæreste og har ingen børn
sistiske tider, føler man ikke at man lever, hvis ikke man reproducerer sig selv.<br />
Det ser ud som om, at kvinder har det sådan, at de gerne vil være noget for andre, og de<br />
derfor vælger at få børn, mens mænd bare gerne vil lave en mindre udgave af dem selv. De vil<br />
gerne se sig selv.«<br />
Hvad med singlerne?<br />
»Vi har kun lige set toppen af singlebevægelsen. Selvom det måske kan virke massivt med datingsider<br />
på nettet, Running Dinner og alt det, vil tilbuddene til singler eksplodere i fremtiden.<br />
Datingsider på nettet, der egentligt startede for unge, er så småt ved at blive overtaget af de ældre.<br />
I fremtiden vil der komme singleboliger, bofællesskaber kun for singler, skiklubber for singler,<br />
professionelle netværk for singler og alt muligt andet.<br />
Antallet af singler vil ikke stige voldsomt, men det at være single, vil ikke være så tabubelagt,<br />
som det mange gange er i dag. Det vil blive helt acceptabelt at gå i biografen alene, og rejsemarkedet<br />
vil få øjnene op for alle dem, der vil på ferie alene. I nogle fora vil singler stadigvæk møde<br />
spørgsmål som ”hvorfor har du ikke nogen kæreste?” og lignende, men der vil generelt komme<br />
større tolerance overfor den selvvalgte singletilværelse.<br />
I dag er knap halvdelen af husstandene i hovedstaden singlehusstande, og der er også mange<br />
fordele ved at være single. For eksempel at man ikke skal stå til ansvar over for andre end sig<br />
selv, og man har bedre mulighed for at realisere sig selv og få succes, fordi man ikke har familielivets<br />
forpligtigelser at tage hensyn til. Mange singler vil dog gerne finde en partner, men de er<br />
ikke indstillede på at skulle gå på kompromis. Hvis ikke man passer sammen med en partner 100<br />
procent, er singlelivet stadigvæk at foretrække frem for at lade sig nøjes.«<br />
Hvad med ligestillingen?<br />
»Der er ingen tvivl om, at der vil komme mere ligestilling i fremtiden. Men ét eller andet sted ved<br />
kvinder jo godt, hvordan de vil have det derhjemme, og i deres øjne kan mænd aldrig gøre det godt<br />
nok. På arbejdsmarkedet vil en barselsfond gøre det nemmere for kvinderne ikke at skulle vælge<br />
mellem familielivet og karrierelivet, for de kan få begge dele. Men når det kommer til stykket, ønsker<br />
mange kvinder i virkeligheden ikke så meget den karriere, de måske giver udtryk for. For det<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
61
er hårdt og nådesløst at komme til tops i erhvervslivet. Så selvom kvinderne er veluddannede og<br />
højt kvalificerede, vil de ofte lade manden gøre karriere og så neddrosle deres egne ambitioner for<br />
at hellige sig moderrollen.«<br />
Hvad med de alternative familier?<br />
»Allerede tilbage i 70´erne fandt man jo ud af, at det med kollektiver, det holder bare overhovedet<br />
ikke. Det er vi alt for individualistiske til. Derfor vil kernefamilien i fremtiden stå som et endnu<br />
større ideal, end den gør i dag.<br />
Men de såkaldte regnbuefamilier, homoseksuelle familier, vil blive mere synlige. I dag er det<br />
stort set udelukkende et storbyfænomen, men det vil sprede sig til resten af landet. Ikke at de vil<br />
være over det hele, men det bliver formentligt sådan, at alle mennesker før eller siden vil kende<br />
nogen, der lever i en regnbuefamilie. Og i takt med at regnbuefamilierne bliver mere synlige, bliver<br />
samfundets accept tilsvarende større.«<br />
Hvad med familielivet vs. arbejdslivet?<br />
»Der er ved at ske et kæmpe generationsskifte blandt lederne på arbejdspladserne. De nye ledere<br />
skal også hente børn og have et familieliv til at fungere, så virksomhederne bliver nødt til at blive<br />
mere fleksible. For eksempel kunne jeg godt se for mig, at hvis virksomhederne vil have fat i de<br />
rigtige medarbejdere, bliver de nødt til at sørge for, at medarbejderne kan få deres arbejdsliv og<br />
familieliv til at spille bedre sammen. Det vil sige, at hvis en medarbejders barn for eksempel er blevet<br />
sygt, kunne virksomheden sørge for, at have nursingdamer ansat, der kunne tage hjem til dem<br />
og passe dem, så medarbejderne ikke skal blive hjemme fra arbejde. Det kunne også være, at store<br />
firmaer betaler for au pair-piger til nogle medarbejdere, så de nemmere kan få det hele til at gå op<br />
i en højere enhed. Virksomhederne sørger måske for nogle bedre og mere fleksible daginstitutioner,<br />
og i det hele taget blendes arbejdslivet og familielivet meget mere sammen. Virksomhederne<br />
går måske ind og betaler for medarbejdernes børns skolemad, og i det hele taget bliver familiegoderne<br />
en del af fremtidens ansættelser. Men det er da klart, at hvis alt det her bliver for dyrt for<br />
virksomhederne, så ansætter de nogle medarbejdere, der ikke har børn og ikke kræver samme grad<br />
af fleksibilitet.«<br />
62 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
63
64 <strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong>
Om forfatterne:<br />
Mikkel Klein, f. 1978:<br />
Jeg blev uddannet journalist fra Danmarks Journalist-<br />
højskole i januar 2006.<br />
Jeg er vokset op i en rigtig kernefamilie i en rødstens-<br />
villa syd for Århus sammen med mine forældre, en sto-<br />
resøster og en golden retriever. Mine forældre blev skilt<br />
da jeg var teenager, hvor jeg flyttede ind i en lejlighed<br />
med min far i Århus. Han blev hurtigt gift på ny og jeg<br />
har fået tre nye stedsøskende (og en ny sted-golden re-<br />
triever). Min mor bor for sig selv i et rækkehus. Jeg er<br />
homoseksuel, single og bor på Vesterbro i København.<br />
Jeg drømmer nogle gange om, at få min egen familie.<br />
Men for tiden drømmer jeg mest om at få min egen<br />
golden retriever.<br />
Henning Rasmussen, f. 1975:<br />
Jeg blev uddannet journalist på Danmarks Journalist-<br />
højskole i januar 2006. Jeg blev født i oktober ’75 som<br />
den yngste af tre søskende, og voksede op i en helt<br />
traditionel kernefamilie på et landbrug i Midtjylland.<br />
Min far var landmand og min mor udearbejdende. Men<br />
kort før min 9 års fødselsdag døde min far, og resten af<br />
barndommen har jeg og min ene søster oplevet sam-<br />
men med en enlig mor. I dag bor jeg sammen med min<br />
kæreste Sanne i en lejlighed på Frederiksbjerg i Århus.<br />
Vi har endnu ingen børn, men vi drømmer ind imellem<br />
om at skabe vores egen lille kernefamilie.<br />
<strong>EN</strong> <strong>RIGTIG</strong> <strong>FAMILIE</strong><br />
65
Hvad er en rigtig familie?<br />
Er det udelukkende far, mor og to børn af hvert sit køn?<br />
Eller kan to lesbiske med børn også karakteriseres som en rigtig familie? Kan to mennesker, der har valgt ikke at få<br />
børn, men i stedet at satse på karrieren, betegnes som en rigtig familie? Eller hvad med singlen, der har valgt at leve<br />
alene? Eller den enlige mor til to? Kan de kaldes en rigtig familie?<br />
I dag er der langt færre kernefamilier herhjemme, end der var for 25 år siden. Antallet af singler er eksplo-<br />
deret især i de større byer, og der bliver flere og flere enlige forsørgere. Samtidig er også homoseksuelle begyndt at<br />
få børn og slå sig ned i såkaldte regnbuefamilier.<br />
Det er på tide at sætte fokus på, hvordan vi danskere indretter os familiemæssigt i dag, når mange vælger den<br />
traditionelle kernefamilie fra. For selvom idealet i samfundet uden tvivl hedder far, mor og børn, er der altså en del<br />
danskere, der lever uden for dette ideal. Hvad enten de selv har valgt det eller ej.<br />
Denne bog prøver at stille en tidsdiagnose over familielivet i Danmark i dag. Gennem portrætter af helt almindelige<br />
familier kommer vi et skridt nærmere, hvad der er en rigtig familie. For er alle familier ikke lige rigtige - på hver<br />
deres måde?<br />
”En rigtig familie” lader også eksperterne komme til orde.<br />
Sociologen Emilia van Hauen, fremtidsforskeren Birthe Linddal Hansen og psykologerne Lars Dencik og Allan We-<br />
sterling giver deres bud på, hvorfor familien kan være en svær kabale at få til at gå op. Faktisk så svær, at den danske<br />
skilsmisseprocent nærmer sig de 50. Og så svær, at et ægteskab i Danmark langt fra varer ”til døden os skiller”, men<br />
kun i gennemsnit 11,4 år.<br />
Hvad ville du selv svare, hvis du skulle beskrive en rigtig familie? Hør buddene fra blandt andre skuespillerin-<br />
den Anne Marie Helger, TV-værten Camilla Miehe-Renard, biskop Kjeld Holm og kunstneren Michael Kvium.<br />
Hør også hvad familieministeren mener, kendetegner en rigtig familie i dagens Danmark.<br />
”En rigtig familie” giver ikke nogle fasttømrede svar på, hvad der er en rigtig familie. Men bogen giver til gengæld<br />
masser af interessante og fascinerende indlæg i debatten om familielivet i Danmark nu – og i fremtiden.<br />
”En rigtig familie” er skrevet af journalisterne Henning Rasmussen og Mikkel Klein