Når forældre dør - Kræftens Bekæmpelse
Når forældre dør - Kræftens Bekæmpelse
Når forældre dør - Kræftens Bekæmpelse
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Når</strong> <strong>forældre</strong> <strong>dør</strong><br />
Denne pjece handler om børns sorg, når en af <strong>forældre</strong>ne <strong>dør</strong> af kræft eller<br />
anden sygdom. Den giver råd om, hvordan efterladte <strong>forældre</strong> og andre<br />
voksne kan støtte børn i tiden efter dødsfaldet.
Indhold<br />
Lad barnet være med i fællesskabet ..side 3<br />
Børn og døden ................................side 4<br />
Sorgen hos børn ..............................side 7<br />
Sådan kan voksne hjælpe ................side 10<br />
Familien har brug for støtte ............side 16<br />
Senere i livet ....................................side 17<br />
Det vigtigste at huske ......................side 18<br />
Nyttige adresser ..............................side 18
Lad barnet<br />
være med i<br />
fællesskabet<br />
<strong>Når</strong> et barn mister en af sine <strong>forældre</strong>,<br />
har det ekstra brug for en tæt og varm<br />
kontakt til resten af familien. Et nært<br />
fællesskab er afgørende for, hvordan<br />
barnet kommer gennem sorgen.<br />
Forsøg på at skåne børn ved ikke at<br />
omtale det skete, kan få dem til at<br />
miste tilliden til de voksne. Mange<br />
føler sig skræmte og udenfor fællesskabet.<br />
For <strong>forældre</strong> kan det være en hjælp<br />
at vide, at børn kan tåle selv meget<br />
smertefulde beskeder om sygdom og<br />
død. Mange børn vil også gerne se<br />
den døde.<br />
Børn skal have lov til at vise deres<br />
følelser og stille spørgsmål. Lige så<br />
vigtigt er det, at fortælle om oplevelser<br />
med afdøde. Det gælder også i<br />
tilfælde, hvor <strong>forældre</strong>ne er skilt, og<br />
barnet ikke boede hos den afdøde.<br />
Det skal have lov til at sørge, selv<br />
om forholdet mellem <strong>forældre</strong>ne var<br />
anstrengt.<br />
Nærhed og tryghed er det bedste<br />
grundlag for barnets videre udvikling.<br />
November 2003
Børn<br />
og døden<br />
Børns forståelse af døden er afhængig<br />
af, hvor gamle de er. Det samme gælder<br />
de forestillinger, de gør sig i forbindelse<br />
med deres fars ellers mors død.<br />
2-4 år: Små børn opfatter ikke døden<br />
som endelig. De savner den døde på<br />
samme måde, som hvis han eller hun<br />
var indlagt eller på rejse, og kan ikke<br />
forstå, at faderen/moderen ikke vender<br />
tilbage. Dødsfaldet efterlader først og<br />
fremmest en følelse af at være forladt.<br />
Logisk tænkning spiller en mindre<br />
rolle for børn under skolealderen. De<br />
ser sig selv som tilværelsens centrum<br />
og kan være overbeviste om, at deres<br />
tanker og handlinger har forårsaget<br />
faderens eller moderens død.<br />
F.eks. kan et barn tro, at faderen blev<br />
syg, fordi det engang har sagt “dumme<br />
far” og ønsket ham død. Barnet vil ofte<br />
plages af skyldfølelser. Større børn og<br />
voksne kan have lignende tanker, men<br />
er bedre i stand til at bearbejde dem.<br />
Små børn stiller konkrete, direkte og<br />
ofte vanskelige spørgsmål som f.eks.<br />
4<br />
“Kommer mor ikke snart hjem igen?”,<br />
“Hvorfor kan hun ikke komme op af<br />
jorden?” eller “Ser vi far blive smidt<br />
på bålet?” Og børnene fortæller om<br />
den døde alle vegne, f.eks. hos bageren<br />
og i bussen: “Min far ligger ude på<br />
kirkegården”.<br />
5-9 år: Børn i denne alder forstår gradvist,<br />
at døden er uigenkaldelig. Mange<br />
forestiller sig døden som en person, der<br />
kommer og tager den døde. De tænker<br />
intenst over, hvordan det mon er at<br />
være død, og vil ikke acceptere tanken<br />
om, at de selv skal dø engang.<br />
Nogle blander fantasi og virkelighed<br />
sammen. Hvis de hører spøgelseshistorier,<br />
forestiller de sig ofte, at den døde<br />
går igen. Hvis de ikke ser deres døde far<br />
eller mor, kan de tro, at han eller hun<br />
ser lige så uhyggelig ud som dræbte i<br />
voldsfilm.<br />
10-11 år: På dette alderstrin bliver<br />
børns forestillinger om døden mere<br />
abstrakte - som hos voksne. De forstår,<br />
at døden er uundgåelig. Mange spekulerer<br />
på, hvad der sker efter døden, og<br />
angsten for selv at dø er stor – specielt<br />
ved sengetid.
12-13 år: Mange børn i denne alder er<br />
– i modsætning til de yngre - i stand til<br />
at beherske eller fortrænge deres angst.<br />
Det er ikke usædvanligt, at større børn,<br />
som ikke har oplevet dødsfald i familien,<br />
siger, at de ikke er bange for døden.<br />
14-18 år: Unge befinder sig i en fase af<br />
livet, hvor de i deres eget tempo frigør<br />
sig fra hjemmet. <strong>Når</strong> en far eller mor <strong>dør</strong>,<br />
er det den voksne, der “giver slip” i<br />
stedet for den unge. Den unge mister<br />
kontrollen, føler sig svigtet og føler afmagt.<br />
Reaktionen herpå kan være vrede,<br />
raseri eller indesluttethed og melankoli.<br />
Hvis der har været mange konflikter<br />
med <strong>forældre</strong>ne, kan dødsfaldet fremkalde<br />
minder, som giver stærk skyldfølelse.<br />
De unge bebrejder sig selv,<br />
at de aldrig fik fortalt den afdøde,<br />
hvor meget de holdt af vedkommende.<br />
Koncentrationsevnen svigter, de faglige<br />
præsentationer bliver derefter, og selvtilliden<br />
rokkes.<br />
Det kan også være en stor sorg for<br />
unge, at den døde ikke kommer til<br />
at tage del i deres videre liv og f.eks.<br />
opleve, når de tager eksamen eller får en<br />
kæreste.<br />
Samtidig føler mange, at dødsfaldet<br />
forhindrer dem i at leve og more sig<br />
6<br />
som andre unge. De er bekymrede for,<br />
hvordan den efterladte af <strong>forældre</strong>ne<br />
skal klare sig, og føler sig tynget af<br />
ansvar over for familien.<br />
Tanker om at begå selvmord og genforenes<br />
med den døde er ikke usædvanlige.<br />
Det vigtigste for den unge er<br />
at få accept af, at den slags følelser er<br />
normale.<br />
Unge udtrykker ofte deres sorg på en<br />
måde, som kan være svær at forstå for<br />
voksne. Nogle spiller høj musik eller går<br />
ekstra meget ud med deres kammerater.<br />
En anden almindelig reaktion blandt<br />
teenagere er at fornægte sorgen og de<br />
smertefulde følelser. Det kan gøre det<br />
vanskeligt for dem at bearbejde sorgen.<br />
De unges ensomhed kan let blive<br />
overset, fordi de tilsyneladende klarer<br />
sig selv.<br />
Hvis den efterladte <strong>forældre</strong> hurtigt<br />
finder en ny kæreste, og der ikke bliver<br />
meget tid eller opmærksomhed til den<br />
unge, kan det opleves som om, de også<br />
mister den anden af <strong>forældre</strong>ne, og de<br />
føler, de mister deres barndomshjem<br />
oveni. Det kan give voldsomme reaktioner<br />
med bl.a. selvmordsforsøg.<br />
Både store og små har således brug<br />
for et tæt og tillidsfuldt forhold til<br />
nogle voksne, der holder af dem.
Sorgen<br />
hos børn<br />
Lige efter dødsfaldet<br />
Der er stor forskel på, hvordan børn<br />
reagerer, når <strong>forældre</strong> <strong>dør</strong>. De almindeligste,<br />
umiddelbare reaktioner er chok,<br />
forfærdelse og gråd. Nogle børn er ude<br />
af stand til at tale eller handle. Andre<br />
opfører sig, som om intet var sket.<br />
Mange bliver også vrede på den døde,<br />
fordi han eller hun har forladt dem.<br />
Samtidig håber de, at den døde vender<br />
tilbage. Det er ikke usædvanligt, at<br />
større børn nægter at se i øjnene, at<br />
faderen eller moderen er død.<br />
Søskende reagerer ofte forskelligt på<br />
dødsfaldet. Her er det vigtigt at være<br />
opmærksom på, at det barn, som trækker<br />
sig ind i sig selv, kan have lige så<br />
stort behov for støtte som det barn,<br />
der mere direkte giver udtryk for sine<br />
følelser.<br />
Senere reaktioner<br />
Efter et stykke tid begynder barnet at<br />
forstå, at faderen/moderen ikke vender<br />
tilbage. Vreden, savnet og fortvivlelsen<br />
bliver stærkere. Mange børn græder<br />
meget og kan i kortere perioder være helt<br />
utrøstelige. Hos andre viser tristheden<br />
sig ved, at de bliver mere indadvendte.<br />
Nogle børn bliver meget aggressive.<br />
De føler sig svigtet. Vreden er som<br />
gråden en sund reaktion, og det er vigtigt,<br />
at barnet ikke bliver straffet for at<br />
vise den.<br />
Selv tilsyneladende banale hændelser<br />
i hverdagen kan skræmme. Mindre<br />
børn kan f.eks. blive panikslagne, hvis<br />
faderen eller moderen for sjov gemmer<br />
sig et øjeblik. Mindre børn kan opføre<br />
sig som om de var yngre, mens større<br />
børn kan opføre sig som ældre og mere<br />
modne børn.<br />
Børn kan også reagere ved at:<br />
– bide negle, pille, slå, sparke<br />
– være bange for mørke eller for at<br />
være hjemmefra<br />
– have mareridt eller problemer med at<br />
falde i søvn<br />
– være irritable eller opmærksomhedskrævende<br />
– være pylrede<br />
– have problemer med at spise eller<br />
have ondt i maven<br />
– have svært ved at koncentrere sig.<br />
Voksne bør være opmærksomme på, at<br />
nogle reaktioner måske først viser efter<br />
flere måneders forløb. De kan fremkaldes<br />
af en hændelse, der gør det tydeligt<br />
for barnet, at den døde ikke vender<br />
tilbage. Det kan være en flytning, eller<br />
at den efterladte af <strong>forældre</strong>ne finder en<br />
ny partner.<br />
7
I nogle tilfælde prøver børn ubevidst at<br />
undertrykke deres egen fortvivlelse.<br />
Det sker for at skåne de voksne, som<br />
det sørger sammen med. Det kan være<br />
for, at ikke alt skal blive kaos.<br />
Hvis barnet ikke leger<br />
Der er grund til at være særlig opmærksom,<br />
hvis barnet:<br />
– bliver overdrevent føjeligt<br />
– isolerer sig<br />
– skulker fra skole<br />
– får adfærdsproblemer i børnehave<br />
eller skole<br />
– ikke leger<br />
– er overdrevent ængsteligt eller<br />
pessimistisk<br />
– har skræmmende fantasier.<br />
Disse reaktioner ses ofte hos børn, som<br />
går alene med svære tanker, og har brug<br />
for hjælp til at dele dem med voksne.<br />
Derfor er det vigtigt, at både <strong>forældre</strong><br />
og pædagoger/lærere er ekstra opmærksomme<br />
på ændringer i barnet opførsel<br />
og taler med hinanden om dem.<br />
Hvis der opstår usikkerhed om, hvorvidt<br />
et barn får tilstrækkelig hjælp, er det<br />
bedst, at faderen/moderen rådfører sig<br />
med barnets læge, skolepsykologen eller<br />
andre professionelle (se adresselisten).<br />
Nye bånd kan knyttes<br />
Som tiden går, vil barnet langsomt<br />
erkende, at dets far eller mor ikke kommer<br />
tilbage. De stærke bånd, der var<br />
knyttet til vedkommende, begynder at<br />
løsnes. Selv om barnet stadig savner<br />
den døde, bliver det efterhånden i<br />
stand til at udvikle et tæt og fortroligt<br />
forhold til andre mennesker.<br />
Barnet vil måske søge kontakt med<br />
en voksen, som kan erstatte den døde.<br />
Hvis vedkommende kan indleve sig i<br />
barnets følelser og hjælpe det med at<br />
bevare minderne om den døde, kan<br />
han eller hun være en god støtte for<br />
barnet.<br />
9
Sådan kan<br />
voksne hjælpe<br />
Afskeden med den døende<br />
Det er bedst, hvis barnet har mulighed<br />
for at tage afsked, mens den syge far<br />
eller mor er ved bevidsthed. Lad barnet<br />
komme med blomster, tegninger og<br />
andre små afskedsgaver.<br />
Barnet bør have mulighed for at<br />
komme og gå på sygestuen. Ligger den<br />
døende på sygehuset, kan man rede op<br />
til barnet og sørge for, at der er tegnesager<br />
og legetøj.<br />
<strong>Når</strong> døden er indtrådt, kan det på<br />
længere sigt være en hjælp for barnet at<br />
se den døde og deltage i begravelsen.<br />
10<br />
Det gør det lettere at begribe, hvad der<br />
er sket. Barnet bør ikke tvinges. Hvis<br />
det umiddelbart ikke ønsker at se den<br />
døde, kan det ofte skyldes de voksnes<br />
egen usikkerhed overfor situationen.<br />
Det er vigtigt, at barnet er forberedt<br />
på, hvad der skal ske, og hele tiden har<br />
en voksen hos sig, som det har tillid<br />
til. Forklar, hvordan den døde ser ud,<br />
og hvordan begravelsen foregår. Lad<br />
barnet være med til at vælge blomster,<br />
flette en krans eller lave en tegning. Tag<br />
også barnet med på kirkegården.<br />
Erfaringen viser, at børn ikke tager<br />
skade af at se den døde – tværtimod.<br />
Deres fantasier kan fylde dem med<br />
mere frygt end virkeligheden. Der kan<br />
være enkelte tilfælde, hvor det vil give<br />
for stærke sanseindtryk at se afdøde.<br />
At se virkeligheden i øjnene<br />
For både børn og voksne tager det tid,<br />
før de rigtigt fatter, at den døde er væk.<br />
At se realiteterne i øjnene er vigtigt for<br />
en sund udvikling. Selv om det gør<br />
ondt, er det en hjælp for barnet at gennemgå<br />
sygdomsforløbet og dødsfaldet<br />
sammen med en voksen. Det bearbejder<br />
sorgen på en sund måde.<br />
Børn er dog ikke klar til at slippe<br />
billedet af deres far eller mor, og derfor<br />
er det vigtigt at “have den døde med i<br />
sit hjerte”. Børn har brug for at bevare<br />
“de kærlige <strong>forældre</strong>øjne”, som ingen<br />
andre kan erstatte.
Lyt og forklar<br />
Vis barnet, at det er i orden at undre sig<br />
og udtrykke følelser. At spørge hjælper<br />
barnet til at komme gennem sorgen.<br />
Svar så ærligt som muligt. Børn kan<br />
godt acceptere, at de voksne ikke ved<br />
alting.<br />
Sammenlign ikke døden med søvn<br />
eller en rejse, men understreg, at den<br />
døde ikke kommer hjem igen. Forklar,<br />
at en død ikke kan sove, spise, lege osv.<br />
Forældre, som tror på et liv efter<br />
døden, kan tale med barnet ud fra den<br />
livsholdning. Det kan være svært for<br />
mindre børn at forstå, at far/mor er i<br />
himmelen, mens deres krop er begravet<br />
i jorden. Ofte letter det forståelsen,<br />
hvis de voksne fortæller, at den<br />
døde har fået en ny krop oppe hos<br />
Gud. Men sig f.eks. ikke, at Gud<br />
gerne ville have far/mor op til sig.<br />
Det gør barnet bange for, hvem han<br />
vælger næste gang.<br />
Børn, der tror på Gud, kan være<br />
vrede over, at han ikke forhindrede<br />
dødsfaldet. Det er en naturlig reaktion,<br />
som det er vigtigt, at de får lov til at<br />
udtrykke.<br />
Det kan være en hjælp for børnene at<br />
tale om de fantasier, de har om, hvad<br />
den døde foretager sig i himmelen. De<br />
kan føle stor tryghed ved at forestille sig,<br />
at den døde ser dem og passer på dem.<br />
12<br />
Kropskontakt<br />
giver tryghed<br />
<strong>Når</strong> der skal tales om noget svært, er det<br />
en god ide at holde om barnet, tage det<br />
i hånden eller på anden måde have<br />
kropskontakt. Fysisk nærvær fortæller<br />
bedre end ord, at “Du og jeg er sammen<br />
her og nu, og jeg holder af dig”. Barnet<br />
føler sig tryggere, hvis den voksne<br />
befinder sig i øjenhøjde med det.<br />
I orden at have det svært<br />
<strong>Når</strong> man trøster, sker det ofte ved at<br />
aflede den andens tanker fra det sørgelige.<br />
Det kan hjælpe her og nu, men<br />
på længere sigt er det sundere at føle<br />
sorgen og smerten.<br />
Derfor skal voksne ikke prøve at<br />
opmuntre et sørgende barn ved f.eks.<br />
at sige: “Græd ikke. Det skal nok gå<br />
altsammen”.<br />
Prøv i stedet at vise barnet, at det er<br />
tilladt at have det svært. Hold om det og<br />
sig f.eks.: “Det er vel nok sørgeligt, at<br />
din mor er død”.<br />
Barnet finder selv ud af at aflede sine<br />
tanker, når det er klar til at skifte emne.<br />
Lad barnet<br />
vise sine følelser<br />
Ved ikke at skjule deres egen sorg kan<br />
de voksne fortælle barnet, at det er i<br />
orden at vise sine følelser.
Lad barnet græde, når det græder, og<br />
være glad, når det er glad.<br />
Fortæl, at det er almindeligt at være<br />
vred på den døde over, at han eller hun<br />
er væk. Bag barnets vrede gemmer der<br />
sig en fortvivlet længsel efter den døde.<br />
Et vredt barn har ofte et stort behov for<br />
nærhed og omsorg.<br />
Angst for sygdom<br />
og katastrofer<br />
Barnet vil være bange for at miste den<br />
efterlevende far/mor. Fortæl, hvem der<br />
i så fald vil passe på det. Fortæl barnet,<br />
at man kan have ondt i hovedet og i<br />
maven af sorg. Tal om, at ikke alle sygdomme<br />
er livstruende, som kræft kan<br />
være. Sig eventuelt, at der ikke er andre<br />
i familien, som er alvorligt syge eller er<br />
ved at dø, eller tal om det, hvis det er<br />
tilfældet.<br />
Leg og bøger kan hjælpe<br />
Mindre børn bearbejder deres sorg<br />
gennem leg. De kan f. eks. lege sygehus<br />
eller begravelse. Lyt til barnets leg, og<br />
vær opmærksom på, hvad der optager<br />
dets tanker.<br />
Mange børn laver også tegninger<br />
af faderens/moderens sygdom og død.<br />
Det er en god ide at bruge dem til at<br />
tale med barnet om, hvordan det har<br />
oplevet dødsfaldet.<br />
Børnebøger om død og sorg kan læses og<br />
diskuteres med barnet. Bøgerne giver<br />
barnet et sprog for sorgen. Eventyr, hvor<br />
hovedpersonen får det godt igen efter<br />
mange prøvelser, kan også være en<br />
værdifuld opmuntring for barnet.<br />
Er det min skyld?<br />
Mange børn er plagede af skyldfølelser<br />
efter en af <strong>forældre</strong>nes død. De tror, at et<br />
eller andet, de har sagt eller gjort, har fremkaldt<br />
faderens/moderens død. De kan<br />
have forestillinger eller drømme om, at<br />
den døde kommer tilbage og straffer dem.<br />
Hvis barnet ikke selv kommer ind på<br />
emnet, er det vigtigt, at det bliver taget<br />
op af en voksen. Understreg, at barnet<br />
er uden skyld i dødsfaldet.<br />
De voksne bliver glade igen<br />
“Mor har jo mig, hvorfor er hun så ked<br />
af det?” Børn har svært ved at forstå, at<br />
voksne er kede af det længe efter dødsfaldet.<br />
De bliver bange for, at det altid<br />
vil være sådan.<br />
Barnet kan beroliges med, at det<br />
ikke har ansvar for, at de efterladte får<br />
glæden tilbage. Bekræft, at barnet er<br />
elsket, og at far/mor nok skal blive glad<br />
igen, men at det tager tid.<br />
Tal om fælles minder<br />
At være sammen om gode minder<br />
13
mildner smerten hos både børn og<br />
voksne. Man kan i fællesskab lave et<br />
album om den døde, som kan tages<br />
med i børnehave eller skole. Afdøde har<br />
måske efterladt breve til barnet, indtalt<br />
et bånd eller lavet en videooptagelse,<br />
som kan blive meget værdifulde minder<br />
for de efterladte.<br />
Børn og voksne kan sammen se på<br />
fotografier og tale om gode og svære<br />
oplevelser fra tiden, før faderen/moderen<br />
blev syg. Det er lige så godt at tale<br />
om, hvad de lavede sammen, og hvad<br />
afdøde har betydet for barnet, som det<br />
er at tale om følelser. Samtalen kan<br />
også dreje sig om ting, barnet har fået<br />
af sin far/mor.<br />
Børn skal ikke glemme<br />
Det er afgørende for et barn at bevare<br />
mindet om sin døde far eller mor. De<br />
voksne hjælper det ikke ved at undgå at<br />
tale om den døde.<br />
Det gælder også, selv om den efterladte<br />
af <strong>forældre</strong>ne finder sig en ny<br />
partner. Et barn, som ved, at den døde<br />
ikke bliver glemt, vil lettere kunne trives<br />
med et nyt menneske i familien.<br />
Idealiser ikke den døde<br />
Det er en udbredt holdning, at "man<br />
ikke taler ondt om de døde”. Men det<br />
kan være uheldigt at gøre den døde<br />
bedre, end han eller hun var.<br />
Hvis barnet danner sig et billede af<br />
den afdøde som fejlfri, kan det senere i<br />
livet stille urealistiske forventninger<br />
til sig selv eller sin partner.<br />
Det indre billede<br />
<strong>Når</strong> børn mister, forsøger de at bevare<br />
en relation til afdøde. De tænker<br />
på, hvor den døde befinder sig, om de<br />
kan tale med vedkommende, og om<br />
han/hun kan se barnet.<br />
Ting de har fået af deres far/mor får<br />
en særlig værdi. De kan give en følelse<br />
af nærhed til den døde og vække mange<br />
minder. De har brug for, at “det indre<br />
billede” bliver holdt i live. Hvis det<br />
ikke sker, savner barnet sine rødder og<br />
en forståelse af sig selv.<br />
Bearbejdelse af det skete fortsætter<br />
gennem hele barndommen. Nye spørgsmål<br />
dukker op i takt med, at barnet<br />
bliver ældre.<br />
Mange unge voksne, som ikke kan<br />
huske den afdøde, kan få behov for<br />
at få billedet af den afdøde “fremkaldt”<br />
– hvordan var min mor egentlig? Hvad<br />
lavede vi sammen? Mon jeg ligner<br />
hende?<br />
Husk, at børn er børn<br />
Børn vil gerne hjælpe til og vise omsorg.<br />
Lad dem få lov til det, men husk, at de<br />
også skal have tid til at være sammen<br />
med deres kammerater. Et barn skal<br />
ikke have en voksens opgaver for tidligt<br />
og f. eks. helt overtage ansvaret for mindre<br />
søskende. Det kan fremskynde en<br />
modning, som ikke er sund for barnet.<br />
15
Familien har<br />
brug for støtte<br />
Efterladte <strong>forældre</strong>, som selv er ulykkelige<br />
og har behov for hjælp, kan have<br />
svært ved at give børnene den tilstrækkelige<br />
støtte. Andres opbakning er<br />
nødvendig.<br />
Venner og familie<br />
Det er ikke usædvanligt, at <strong>forældre</strong><br />
tror, at det er bedst for børn at være hos<br />
bedste<strong>forældre</strong> eller gode venner lige<br />
efter dødsfaldet. Men det kan give<br />
barnet en følelse af, at begge <strong>forældre</strong><br />
er væk. Derfor er det at foretrække,<br />
hvis venner og familie støtter de efterladte<br />
i hjemmet.<br />
Børnehave og skole<br />
Nær kontakt med børnehave eller<br />
skole – f. eks. ved et hjemmebesøg – har<br />
stor betydning for, hvordan børn kommer<br />
gennem sorgen. Barnet kan have<br />
fri de første dage efter dødsfaldet, men<br />
har det ofte bedst, hvis det hurtigt<br />
kommer tilbage i den hverdag, det<br />
kender. Børnehave og skole er et fast<br />
holdepunkt i en ellers utryg tid.<br />
Det vil glæde barnet at få en hilsen<br />
fra skolen.<br />
Lærere og pædagoger bør sørge for, at<br />
der bliver taget godt imod barnet den<br />
første dag efter fraværet. Elever, der har<br />
mistet, er måske bange for at blive drillet,<br />
og man må love at tage hånd om det,<br />
16<br />
hvis dette skulle ske. De voksne må tage<br />
ansvaret for, at der gives ordentlig orientering<br />
til kammeraterne, og de større<br />
børn kan inddrages i, hvordan det skal<br />
gøres. F.eks. kan én fra familien være<br />
med i klassen, når orienteringen gives.<br />
Fortæl klassen om de almindelige<br />
sorgreaktioner.<br />
Vær opmærksom på at kammeraterne<br />
også er berørte.<br />
Emnet “At være ked af det” kan<br />
tages op i klassen uden at der sættes<br />
fokus på en enkelt elev. (Se materialet<br />
Om Sorg).<br />
Hav forståelse for, at det er svært at<br />
lære nyt, når tankerne er et andet sted,<br />
eller de kører rundt i hovedet på én.<br />
Hjælp elever, der får huller i det faglige,<br />
når de igen kan koncentrere sig. Hvis<br />
eleven ikke vil tale om sorgen, så tal
med ham om det faglige og om sammenværet<br />
med kammeraterne<br />
Om de indadvendte børn. Det er<br />
ligeså godt at tale om oplevelser, som<br />
det er at tale om følelser.<br />
Professionel hjælp<br />
Familier, der har brug for hjælp udefra,<br />
kan henvende sig hos skolepsykologen,<br />
hos det amtslige børnerådgivningscenter<br />
eller hos <strong>Kræftens</strong> <strong>Bekæmpelse</strong>.<br />
(se adresselisten).<br />
Senere i livet<br />
Det første år efter et dødsfald er som regel<br />
det sværeste. Særligt på mærkedage<br />
som jul og fødselsdage er savnet stort.<br />
Og når årsdagen for sygdommens opdagelse<br />
eller dødsfaldet nærmer sig,<br />
genopleves den svære tid endnu en gang.<br />
Sorgen efter dødsfaldet kan også<br />
vende tilbage, når barnet senere i livet<br />
f.eks. mister et kæledyr, må flytte<br />
skole, bliver svigtet af en kæreste eller<br />
selv skal være forælder. Længslen efter<br />
at dele sorg og glæde med den afdøde<br />
mor eller far bliver igen stærk.<br />
Børn, der ikke gennemlever sorgen,<br />
kan som voksne få psykiske problemer<br />
og f.eks. have svært ved at klare skuffelser<br />
og dødsfald. De kan få svært ved<br />
at knytte sig til et andet menneske.<br />
Derfor er hjælp til det sørgende barn af<br />
uvurderlig betydning.<br />
17
Det vigtigste<br />
at huske:<br />
– Lad barnet se den døde og deltage i<br />
begravelsen. Tag også barnet med på<br />
kirkegården. Gør det klart, at den<br />
døde ikke kommer tilbage.<br />
– Tag den nødvendige tid til hyggestunder<br />
og kropskontakt.<br />
– Forklar i "små bidder" – kom ikke<br />
med lange forklaringer.<br />
– Fortæl, at far/mor er ked af det, og<br />
derfor kan være mere pirrelig og opfarende<br />
end ellers.<br />
– Fortæl igen og igen, at barnet er<br />
elsket, og ikke er skyld i dødsfaldet.<br />
– Lad barnet udtrykke både positive og<br />
negative følelser over for den døde.<br />
– Sørg jævnligt for adspredelse og fornøjelser.<br />
Det giver ny energi.<br />
– Hjælp barnet med at huske afdøde og<br />
derved bevare et levende indre billede.<br />
Lær det at tale om minderne.<br />
Husk at det er lettere for børn at tale<br />
om oplevelser end om følelser.<br />
18<br />
Nyttige<br />
adresser<br />
Kræftlinien<br />
Mandag-fredag kl. 9-21<br />
Lørdag og søndag kl. 12-17<br />
Lukket på helligdage<br />
Tlf. 8030 1030<br />
Kræftrådgivningen i<br />
København og Frederiksberg<br />
Strandboulevarden 55<br />
2100 København Ø<br />
Tlf. 3525 7700<br />
Mødested på Frederiksberg<br />
Magnoliavej 9<br />
2000 Frederiksberg<br />
Åben onsdage i<br />
ulige uger kl. 16-18<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Københavns Amt<br />
Nørgaardsvej 10<br />
2800 Lyngby<br />
Tlf. 4593 5151<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Frederiksborg Amt<br />
Møllestræde 6<br />
Baghuset<br />
3400 Hillerød<br />
Tlf. 4822 0282<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Roskilde Amt<br />
Jernbanegade 16<br />
4000 Roskilde<br />
Tlf. 4630 4660<br />
Kræftrådgivningen i Køge<br />
Torvet 11, 1<br />
4600 Køge<br />
Tlf. 5663 8229<br />
Åben hver torsdag kl. 16-19<br />
Kræftrådgivningen i Holbæk<br />
Lægerne i Kirkestræde<br />
Kirkestræde 2, 2. tv.<br />
4300 Holbæk<br />
Tlf. 5944 1222<br />
Åben hver onsdag kl. 16-19<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Storstrøms Amt<br />
Dania 5, 1<br />
4700 Næstved<br />
Tlf. 5574 0400
Kræftrådgivningen i Maribo<br />
Maribo Sygehus<br />
Sdr. Bouldevard 84<br />
4930 Maribo<br />
Tlf. 5478 3030<br />
Åben torsdage i ulige uger kl. 15-18<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Bornholms Regionskommune<br />
Medicinsk Sekretariat<br />
Bornholms Centralsygehus<br />
3700 Rønne<br />
Tlf. 5690 9198<br />
Kræftrådgivningen i Fyns Amt<br />
Vesterbro 46<br />
5000 Odense<br />
Tlf. 6611 3200<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Nordjyllands Amt<br />
Vesterå 5<br />
9000 Aalborg<br />
Tlf. 9810 9211<br />
Kræftrådgivningen i Viborg Amt<br />
Rådgivningscentret<br />
Banegårdspladsen 2, 1<br />
8000 Viborg<br />
Tlf. 8660 1918<br />
Kræftrådgivningen i Thisted<br />
Thisted Sygehus<br />
Højtoftevej 2<br />
7700 Thisted<br />
Tlf. 9617 6361<br />
Telefonisk træffetid hver onsdag kl. 9-11<br />
Kræftrådgivningen i Holstebro<br />
Netværks Cafeen<br />
Sønderlandsgade 38<br />
7500 Holstebro<br />
Tlf. 9741 3055<br />
Åben hver torsdag kl. 16-19<br />
Kræftrådgivningen i Århus Amt<br />
M.P. Bruunsgade 29<br />
8000 Århus C<br />
Tlf. 8619 8811<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Ringkøbing Amt<br />
(åbner januar 2004)<br />
Codanhus<br />
Fredensgade 10<br />
7400 Herning<br />
Tlf. 9626 3160<br />
Kræftrådgivningen i Ribe Amt<br />
Jyllandsgade 30<br />
6700 Esbjerg<br />
Tlf. 7611 4040<br />
Kræftrådgivningen i<br />
Sønderjyllands Amt<br />
Nørreport 4, 1<br />
6200 Aabenraa<br />
Tlf. 7462 5150<br />
RehabiliteringsCenter Dallund<br />
Dallundvej 63<br />
5471 Søndersø<br />
Tlf. 6489 1134<br />
Bøger om børn og sorg<br />
Anni Schwartz Hansen: “Jeg savner dig – om<br />
sorgarbejde blandt unge, der har mistet en far<br />
eller mor.” Gyldendal Uddannelse. 2001.<br />
Astrid Lindgren: Brødrene Løvehjerte.<br />
Gyldendal. 1990.<br />
Lise Lindgren og Maje Bursøe: Forvandling.<br />
Branner og Korch. 1995.<br />
Atle Dyregrov: Sorg hos børn<br />
Dansk psykologisk Forlag. 1992.<br />
Atle Dyregrov og Magne Raundalen: Sorg og<br />
omsorg i skolen. Hans Reitzels Forlag. 1996.<br />
Bergen: Senter for Krisepsykologi. 1994.<br />
Donna O'Toole: Marvi Myrebjørn fatter håb.<br />
Ørnens Forlag. 1993.<br />
Susan Varley. Grævlingens afskedsgaver.<br />
Forum. 1986.<br />
Signe Rølmer og Peter Olsen. Børn om mors og<br />
fars død. Kroghs Forlag A/S – i samarbejde med<br />
<strong>Kræftens</strong> <strong>Bekæmpelse</strong>. 2000.<br />
<strong>Kræftens</strong> <strong>Bekæmpelse</strong>:<br />
Om sorg<br />
Per Bøge m.fl., 1996<br />
Et undervisningsmateriale<br />
Omsorg – <strong>Når</strong> børn mister, 5 dokumentarprogrammer<br />
om børn og sorg, pris: 150 kr.<br />
Omsorg – Sammen om sorg, Om at planlægge og<br />
gennemføre en samtalegruppe i et pædagogisk<br />
regi, pris: 200 kr.<br />
Omsorg – For evigt borte, En digtsamling,<br />
pris: 120 kr.<br />
Omsorg – Solsort og snefnug, En novellesamling,<br />
pris: 120 kr.<br />
Omsorg – Handleplan, Et idékatalog for skolens<br />
møde med børn i sorg, pris: 50 kr.<br />
Omsorg – Med sorgen som blind passager,<br />
En radiomontage, pris: 50 kr.<br />
Omsorg – <strong>Når</strong> livet går sin vej, En tegnefilm,<br />
pris: 120 kr.<br />
Redaktion og tekst: socialrådgiver Anni Schwartz<br />
Hansen og journalist (DJ) Mette Ebdrup,<br />
Produktion: Lisbeth Faarkrog Eg.<br />
Layout og illustrationer:<br />
Zangenberg & Lembourn.<br />
Sats: MultiSats. Repro og Tryk:<br />
Litotryk Svendborg A/S<br />
Tak til socialrådgiver Annette<br />
Jarmer og overlæge Carsten Rose
Som medlem kan man få bladet<br />
tætpåkræft 4 gange om året<br />
❑ Ønsker du bladet, sæt kryds her<br />
(Skriv venligst med BLOKBOGSTAVER)<br />
❑ Girokort bedes fremsendt<br />
❑ Oplysning om medlemsskab<br />
By<br />
Postnr.<br />
Adresse<br />
Jeg vil gerne være medlem af<br />
Navn<br />
Strandboulevarden 49<br />
2100 København Ø<br />
Tlf. 3525 7500<br />
www.cancer.dk