A A rizon - Elbo
A A rizon - Elbo
A A rizon - Elbo
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Konference Af Søren Willert<br />
14 Nr. 18 . 2000 2000<br />
Bevidsthed i<br />
A<strong>rizon</strong>A At deltage i bevidsthedskonferencen<br />
i Tucson er både oplevelses- og<br />
temamæssigt en blandet landhandel.<br />
Søren Willert har scannet<br />
butikken og fundet både<br />
lette og vanskelige problemer.
Den 10.-15. april<br />
deltog jeg i konferencen ”Toward<br />
a Science of Consciousness” i Tucson, A<strong>rizon</strong>a. Konferencen<br />
var organiseret af Center for Consciousness Studies<br />
ved State University of A<strong>rizon</strong>a. Lignende konferencer<br />
har været afholdt med to-års intervaller siden 1994.<br />
Dette var således den fjerde i rækken. En ny Tucson-konference<br />
er planlagt til år 2002.<br />
Som institution betragtet er Tucson-konferencen et<br />
symptom på bevidsthedstemaets aktuelle situation som<br />
Fugl Fønix i det internationale videnskabelige community.<br />
Fra og med 1600-tallet fik bevidsthed i den vestlige kultur<br />
status som væsentligt intellektuelt omdrejningspunkt.<br />
Psykologiens tilblivelse som selvstændig videnskab i sidste<br />
halvdel af 1800-tallet lægger sig i forlængelse heraf. I<br />
store dele af 1900-tallet blev bevidstheden til gengæld bevidst<br />
(!) sat uden for en parentes i mange faglige, forskningsmæssige<br />
sammenhænge. Dette gælder ikke mindst i<br />
vort eget fag, som – med min studietids københavnerfænomenologi<br />
som en blandt et mindre antal undtagelser –<br />
slog sig på behaviorisme og funktionalisme. Dette skete i<br />
åbenlys frustration over bevidsthedsbegrebets status som<br />
en joker, der i forklaringsmæssig henseende tilsyneladende<br />
kunne bruges til hvad som helst. Og derfor ikke rigtigt<br />
kunne bruges til noget.<br />
Dette mønster er tydeligvis blevet brudt gennem de seneste<br />
tyve-tredive år. Bevidsthed er blevet et varmt emne i<br />
mange fag: filosofi, hjernevidenskab, psykologi, antropologi,<br />
biologi, datavidenskab. Det er tillige karakteristisk<br />
for den således genetablerede bevidsthedsforskning, at<br />
den ofte udfoldes i tværfagligt regi. Center for Consciousness<br />
Studies er et eksempel på en sådan tværfagligt organiseret<br />
forskningsenhed. Blandt konferencedeltagerne<br />
mødte jeg ud over repræsentanter for de netop nævnte fag<br />
tillige sociologer, fysikere, en jurist, buddhistiske munke<br />
og en performancekunstner.<br />
Hårdt og blødt<br />
Tilstedeværelsen af de sidstnævnte personkategorier på<br />
konferencen udpeger et træk ved Tucson-konferencen,<br />
som for mig bidrog til at gøre deltagelsen til en sympatisk<br />
oplevelse. Arrangørerne lægger vægt på at blande den<br />
tekniske forskningsrapportering med humanistisk-kulturelle<br />
synsvinkler. Således bød programmet på fast morgenmeditation<br />
for liebhavere med efterfølgende diskussion.<br />
Denne deltog jeg ikke i. Til gengæld var det en behagelig<br />
overraskelse, at et seminar over temaet bevidsthed<br />
og kropsforankring bød på et indslag, hvor den just omtalte<br />
performancekunstner illustrerede sine faglige pointer<br />
ved hjælp af indlagte bevægelsesdemonstrationer ved<br />
frivillige publikummer. En tiltrængt anledning til at få<br />
rørt og strakt det konferencestive kadaver!<br />
De over 200 posters, som var til beskuelse, frembød tillige<br />
en stilmæssig blanding, hvor traditionel forskningsrapportering<br />
suppleredes med indslag, der snarere havde<br />
karakter af personligt-kreative manifestationer. Den sidste<br />
aften var helliget en særdeles løssluppen Poetry Slam,<br />
som indledtes med, at konferencedeltagere i stort tal reciterede<br />
selvgjorte digte, der kom til at fungere som skæve,<br />
skøre, man også tænksomme kommentarer til konferencedagenes<br />
indhold. Poetry Slam afsluttedes med en halv<br />
time lang fremførelse af Zombie Blues, en Country & Bluesimprovisation<br />
for to slide-guitarer, el-violin og et løbende<br />
meddigtende publikum. Det var faktisk ret fedt, kan jeg<br />
hilse og sige!<br />
Hver konferencedag indeholdt tillige et programpunkt,<br />
hvor et bevidsthedsrelevant tema (fx prosopagnosi, dvs.<br />
manglende ansigtsgenkendelse; synæstesi, dvs. spontan,<br />
tværmodal perception; kultisk indtagelse af euforiserende<br />
stoffer m.m.) blev belyst såvel indefra gennem ’bruger’-beretninger<br />
som udefra, gennem forskerrapportering.<br />
En selvbiografisk beretning, afleveret fra forelæsningspulten,<br />
om et liv levet med prosopagnosien som vilkår<br />
blev i denne sammenhæng en stærk kunstnerisk (sic!)<br />
oplevelse.<br />
I nogle tilfælde, fx i en plenumseance vedrørende den<br />
brasilianske Ayahuasca-kult, befandt begge de to oplægsholdere<br />
(en psykolog og en antropolog) sig i en dobbeltrolle<br />
som på én og samme gang brugere og forskere i forhold<br />
til forskningsgenstanden. Disse systematiske bestræbelser<br />
i retning af at koble eller jævnføre subjektive<br />
vidnesbyrd med objektiverende forsker-dokumentation<br />
var bl.a. en afspejling af, at arrangørerne havde valgt at<br />
gøre det dynamiske forhold mellem et førsteperson- og<br />
tredjeperson-styret perspektiv på bevidstheden til årets<br />
specialtema.<br />
To slags problemer<br />
At deltage i Tucson er både oplevelses- og temamæssigt<br />
en blandet landhandel. Nogle temaer danner i konferenceforløbet<br />
dog kraftigere figur end andre. Specielt vedholdende<br />
og markant blev der blandt oplægsholdere<br />
kredset om, hvad der i Tucson-jargon’en kaldes hen-<br />
Nr. 18 . 2000<br />
15
holdsvis ‘det vanskelige problem’ og ’det lette problem’.<br />
’Det vanskelige problem’ angår selve det kvalitative<br />
omvekslingsforhold mellem bevidsthed og materie. ’Det<br />
lette problem’ vedrører en kortlægning af de præcise<br />
materielle korrelater for givne subjektive bevidsthedstilstande.<br />
Selve betegnelserne<br />
stammer fra filosoffen<br />
David Chalmers, som i sin<br />
bog ”The Conscious<br />
Mind” (1996), gennemførte<br />
en begrebslogisk argumentation<br />
for, at vi inden<br />
for rammerne af hidtil udviklede<br />
forståelsesformer<br />
må acceptere tilstedeværelsen<br />
af en radikal kategoriel<br />
adskilthed mellem<br />
bevidsthedsstof og materielt<br />
stof.<br />
Da jeg oprindelig læste<br />
Chalmers’ bog, opfattede<br />
jeg den som en lidt pernittengrynet stiløvelse uden udpræget<br />
inspirationsværdi i forhold til udvikling af viden<br />
om ‘den virkelige virkelighed’. Tucson-konferencen gav<br />
mig en tydelig fornemmelse af, at bogen i praktisk-intellektuel<br />
henseende har haft en konstruktiv betydning for<br />
bevidsthedsforskningen, nemlig ved at etablere et sæt af<br />
basale sproglige fikspunkter og spilleregler for den teoretiske<br />
og forskningsstrategiske debat på området.<br />
Det er min opfattelse, at ”The Conscious Mind” har<br />
kunnet få denne betydning ved på den ene side at tilfredsstille<br />
‘vores indre dualist’, som intuitivt er af den<br />
opfattelse, at det må gøre en forskel, om en klump materie,<br />
eksempelvis en menneskelig organisme, er udstyret<br />
med bevidsthed eller ej, samtidig med at bogen på den<br />
anden side også tilfredsstiller ‘vores indre rationalist’, i<br />
og med bevidstheden fremstilles som en forskel, der ikke<br />
nødvendigvis gør nogen væsentlig forskel for så vidt angår<br />
vore muligheder for ad videnskabelig vej at videreudvikle<br />
vor erkendelse af menneskelivet og -psyken.<br />
Chalmers’ særlige variant af de psykofysiske parallellitetssynspunkt<br />
synes at have gjort det nemmere for de<br />
traditionelle, i principiel forstand uforenelige bevidsthedsteoretiske<br />
grundpositioner: dualisme, materialisme,<br />
epifænomenalisme osv., at være i stue med hinanden.<br />
Arbejdet går videre<br />
’Det vanskelige problem’ er bevidsthedsforskningens<br />
Mount Everest. Det er så at sige her, Nobel-priserne ligger<br />
og venter (Taylor, 1999). Hjernevidenskab og kvantemekaniske<br />
spekulationer er de to videnskabelig hovedstrategier,<br />
som aktuelt præsenterer sig som kandidater til<br />
for alvor at få skovlen under ‘det vanskelige problem’.<br />
Den hjernevidenskabelige forskningsstrategi omtales,<br />
16 Nr. 18 . 2000<br />
jargonagtigt, ofte via forkortelsen NCC: Neural Correlates<br />
of Consciousness. Betegnelsen antyder, at der her og nu<br />
snarere er tale om eksploreringer inden for ’det lette problems’<br />
domæne.<br />
Den NCC-relaterede forskning, som blev rapporteret på<br />
Tucson-2000, faldt i to ikke klart adskilte hovedkategorier.<br />
En hovedkategori er lokaliseringsstudier, dvs. forsøg på at<br />
indkredse den hjernegeografiske placering af neural aktivitet,<br />
som ledsager forskellig menneskelige eller dyriske aktiviteter.<br />
Den anden hovedkategori går ud på at oplede og<br />
beskrive diverse tidslige mønstervariable: synkronicitet, kohærens,<br />
udvikling og afvikling af funktionelle subsystemer…<br />
– i hjernens funktionsmåde. Disse to hovedkategorier<br />
er en afspejling af den gamle, men fortsat levende diskussion<br />
om, hvorvidt hjernen bedst beskrives ved hjælp af<br />
en maskinmetafor, dvs. som computer, eller snarere bør<br />
forstås feltteoretisk.<br />
❝ Tucson-konferencen gav mig en tydelig<br />
fornemmelse af, at bogen i praktisk-intellektuel<br />
henseende har haft en konstruktiv<br />
betydning for bevidsthedsforskningen<br />
❞<br />
Med baggrund i min, indrømmet, begrænsede viden på<br />
området var det min fornemmelse, at Tucson-2000 ikke<br />
bød på nogen afgørende forskningsmæssige gennembrud<br />
på hjernefronten, men at oplæggene snarere bar vidne om,<br />
at ‘arbejdet går videre’.<br />
For mig personligt fik konferencen dog nyhedsværdi<br />
ved at demonstrere de seneste års teknologiske gennembrud<br />
inden for hjerneforskningen, i form af registrering og<br />
afbildning af hjerneaktivitet on-line. Disse teknologiske<br />
gennembrud gør det muligt at søge svar, både på særdeles<br />
komplekse og på særdeles specialiserede spørgsmål om<br />
koblingen mellem hjerne og menneskelige gøremål.<br />
En forelæsning, jeg overværede, handlede således om<br />
registrering af hjerneaktivitet i forbindelse med skuespilleres<br />
henholdsvis aktive og forestillede indlevelse i Hamlet-figuren<br />
og Macbeth-figuren. En anden forelæsning<br />
rapporterede om tilsvarende aflæsning i forbindelse med<br />
en persons almindelige hverdagsrutiner i ’24 timer i døgnet’-serier.<br />
En tredje forelæser havde (i forbindelse med<br />
hjernekirurgiske indgreb) registreret fyringsmønstre i enkeltneuroner,<br />
som udviste systematisk reaktivitet over for<br />
stimuli så specifikke som ’vrede men ikke glade ansigter’;<br />
’mands- men ikke kvindeansigter’. I et antal tilfælde kunne<br />
det endvidere påvises, at denne enkeltneuron-reaktivitetet<br />
var specifikt generaliserbar til hukommelsesopgaver<br />
i forhold til de samme stimuli.<br />
Den NCC-relaterede forskning er først og fremmest em-
piribaseret. I modsætning hertil har forsøgene på at<br />
knække ‘det vanskelige problem’ ad kvantemekanisk vej<br />
i højere grad spekulativt præg. Hjemmefra har jeg været<br />
bekendt Roger Penroses (1989) principielle argumentation<br />
for, at mennesket besidder mentale kapaciteter, som<br />
rækker ud over en almindelig computers symbolbehandlingskapacitet,<br />
men som til gengæld skulle kunne tænkes<br />
indarbejdet i en databearbejdende enhed baseret på<br />
kvantemekaniske principper. Penroses argumentation er<br />
blevet videreudviklet i et samarbejde med Stuart Hameroff,<br />
som i dag er tilknyttet Center for Consciousness<br />
Studies, og som på Tucson-2000 forsvarede deres fælles<br />
forståelsesperspektiv. Den hypotetiske kvantecomputer<br />
forestilles at have en placering i nogle mikroskopiske<br />
strengstrukturer, mikrotubuli kaldet, med en placering på<br />
langs i hjernens neuron-dendritter. Den faglige diskussion<br />
pro et con kvantesynspunktet går ikke mindst på, om<br />
disse mikrotubuli overhovedet udgør et naturligt miljø,<br />
som tilfredsstiller de særlige betingelser for, at kvantefænomener<br />
lader sig registrere.<br />
Bevidstheden som vejviser<br />
Bevidstheden er det medium, hvorigennem jeg, så længe<br />
jeg er ved bevidsthed, sikres en særlig form for selektiv<br />
kontakt, både til den omgivende virkelighed og tillige til<br />
mig selv som en person, der løbende har bestemte ting<br />
for med denne virkelighed. Med varierende grader af<br />
uundværlighed fungerer bevidstheden som mit hjælperedskab<br />
med hensyn til at få mine daglige praktiske og<br />
sociale gøremål afviklet.<br />
For godt 300 år siden lykkedes det Descartes at skabe<br />
opmærksomhed omkring det hertil komplementære<br />
synspunkt, nemlig at bevidstheden tillige fungerer som et<br />
medium i egen ret: et indre landskab, jeg kan fortabe mig<br />
i, og det i en sådan grad, at min kontakt med den ydre<br />
virkelighed fortyndes eller i øjeblikke måske ganske fortabes.<br />
For Descartes – som brugte meget tid på at gå rundt<br />
og tænke over tingene – fremtrådte sidstnævnte bevidsthedsfunktion<br />
som den vigtige og rigtige. Han gjorde den<br />
ligefrem til kendemærket på, hvad det vil sige at være et<br />
menneske: ”Jeg tænker, altså er jeg”. Dén opfattelse kom<br />
til at sætte sig dybe spor i vores kulturs opfattelse af bevidstheden.<br />
Da behaviorisme og funktionalisme i første tredjedel af<br />
1900-tallet skubbede den oprindelige bevidsthedscentrerede<br />
psykologi til side, var dette samtidig i formel forstand<br />
en undsigelse af Descartes’ bevidsthedsteoretiske<br />
position. Dette til trods blev det en tilbagevendende oplevelse<br />
hos mig, at bevidsthedssynet, som formidledes fra<br />
Tucson-konferencens forelæserpulte, ofte fik en umiskendelig<br />
cartesiansk flavour.<br />
Ved nærmere eftertanke er der ikke så meget mærkeligt<br />
i dette. Jo mere man i forskningsøjemed zoomer ind på<br />
bevidsthedens ’rene’ bevidstheds-aspekt, jo mere fortyn-<br />
det bliver nødvendigvis bevidsthedens vejviserfunktion i<br />
forhold til virkeligheden. Når en bevidsthedsmæssig problemstilling<br />
først er blevet oversat til et neuralt eller et<br />
kvantemekanisk virkeligheds- og sprogniveau, er det ifølge<br />
sagens natur svært at bevare eller genetablere kontakten<br />
til dét dagligdagens virkeligheds- og sprogniveau, inden<br />
for hvilket menneskers personlige tilværelsesprojekter<br />
udformes og defineres.<br />
Tucson-konferences bød også på inspirerende undtagelser<br />
fra denne hovedtendens. Personlig blev jeg optaget af<br />
en perceptionspsykologisk forskningstradition, som arbejder<br />
med forholdet mellem stabilitet og fluktuation i<br />
kontaktfladen mellem et menneske og dets omgivelser.<br />
Den irske psykolog Kevin O’Regan sammenfattede forskningstraditionens<br />
budskab derhen, at menneskers stabilt<br />
fremtrædende omverden ikke lod sig betragte som et produkt<br />
af deres løbende perceptuelle aktivitet, men snarere<br />
måtte forstås som et eksternt hukommelseslager, som<br />
stod til menneskers rådighed med henblik på nærmere<br />
udforskning (scanning), i den udstrækning de fik konkret<br />
behov derfor.<br />
Totalkontrasten leveredes af<br />
den britiske psykolog Susan<br />
Blackmore i form af en sociologiskreduktionistisk<br />
perspektivering af bevidsthedsfunktionen.<br />
Blackmore koblede vores opfattelse<br />
af selvets og selvbevidsthedens enhed og identitet til et<br />
sociobiologisk analyseperspektiv, inspireret af Richard<br />
Dawkin (Det selviske gen).<br />
Ifølge dette analyseperspektiv har menneskets ankomst<br />
til kloden indebåret, at den naturhistoriske artsdannelsesproces,<br />
baseret på genfællesskab, er blevet suppleret af en<br />
kulturhistorisk differentieringsproces baseret på menneskers<br />
fællesskab om bestemte<br />
idekomplekser:<br />
trosforestillinger, kosmologier,<br />
psykologier osv. Enkeltmenneskets<br />
biologiske<br />
berettigelse er at fungere<br />
som en mest mulig effektiv<br />
bærestruktur for denne<br />
kulturhistoriske differentieringsproces.<br />
Set i dette<br />
lys må enkeltmenneskets<br />
oplevelse af at have skabt<br />
sig selv indefra som en<br />
psykisk enhed beskrives<br />
som en illusion; men kan<br />
samtidig, i evolutionsteoretisk<br />
forstand, beskrives som en nyttig illusion, i og med<br />
den gør os mere velegnede som bærere og videreformidlere<br />
af diverse idekomplekser.<br />
Selvbevidstheden får os (fejlagtigt) til at opfatte os selv<br />
som de personlige ejere af vores trosforestillinger. Vi iden-<br />
Nr. 18 . 2000<br />
17
tificerer os med disse trosforestillinger. Vi lægger vægt<br />
på, at andre kan få del i dem og forhåbentlig komme til at<br />
dele dem, så de kan danne basis for menneskelige fællesskaber<br />
og derved give os en tryghedsbase at operere udfra.<br />
Det interessanteste<br />
Den poster, hvorigennem jeg præsenterede mig selv på<br />
Tucson-konferencen, kunne læses som mit personlige bidrag<br />
til den opfattelse, at det interessanteste ved bevidstheden<br />
ikke er … bevidstheden, men derimod de bidrag<br />
18 Nr. 18 . 2000<br />
Four Stages in a Tucsonite’s Search for<br />
the Holy Grail of Consciousness<br />
First stage: “Either they are autistic or I’m claustrophobic”<br />
A lonesome Dane is walking the streets of Tucson<br />
The sun is shining, the heat is gruesome<br />
In pain he invokes the image of his mother<br />
– but alas – to no avail!<br />
what he needs is to meet the material other<br />
Second stage: Trying his best – honestly he does!<br />
Sitting in the lecture hall, his eyelids start dropping<br />
In vain he fights against the sleep, his qualia start hopping<br />
He dreams that the lecturer is his soul-mate & his brother<br />
– but alas – to no avail!<br />
what he needs is to touch the bodily other<br />
Third stage: Reaching out Toward a Science of Consciousness<br />
Are we zombies, or are we self-conscious computers?<br />
Can we think up any old world that will suit us?<br />
What happens, then, if you think up one world – I another?<br />
– alas – to no avail!<br />
what we risk, then, is never meeting each other<br />
Fourth stage (a happy ending): Quantum-computational<br />
probabilities does it!<br />
The world may be many, the world may be just one<br />
But what does it matter as long as it’s ON<br />
Just look out through your eyes, there’s no need to bother<br />
– whether head or tail –<br />
the coin will help you find your truly loving other<br />
bevidstheden, som fylogenetisk udviklet kapacitet leverer<br />
til formål uden for den selv – eksempelvis formål, som<br />
har at gøre med udviklingen af bevidsthedsbærerens personlige<br />
og sociale livssammenhænge.<br />
Min poster var baseret på erfaringer fra mit psykologisk-professionelle<br />
arbejde over for både enkeltpersoner<br />
(supervisor, psykoterapeut m.m.) og organisationer (konsulent).<br />
I disse professionelle arbejdssammenhænge fungerer<br />
klientens eller klientsystemets selvbevidsthed som<br />
mit primære arbejdsmedium. Gennem mit professionelle<br />
arbejde hjælper jeg (ideelt set) klienten til at foretage så-
danne ombygninger af sin selvbevidsthed (dvs. klientens<br />
billede af sig selv-i-sin-kobling-til-omgivelserne), at problemet,<br />
som oprindelig dannede udgangspunkt for klientens<br />
henvendelse, i bedste fald er blevet løst, i næstbedste<br />
fald kvalificeret og dermed mere håndterligt for<br />
klienten.<br />
Om denne bevidsthedsforståelse vil interesserede kunne<br />
læse mere i Willert, 2000.<br />
Fredagspoesi<br />
Jeg blev undervejs i Tucson-2000 optaget af et pudsigt paradoks:<br />
en kontrast, kunne man sige mellem konferencens<br />
liv og lære.<br />
På den ene side udfolder der sig blandt konferencedeltagerne,<br />
i pauser og om aftenen, et intenst socialt liv, som<br />
– i henhold til det af mig dyrkede bevidsthedsperspektiv<br />
– bl.a. har deltagenes personlige bevidsthed som forudsætning.<br />
Var de ikke udstyret med en personlig selvbevidsthed,<br />
ville de heller ikke være i stand til at snakke<br />
sammen, dvs. møde hinanden i sproget, sådan som det faktisk<br />
sker. Konferencedeltagere taler meget, når de mødes!<br />
På den anden side tematiseredes bevidstheden fra forelæsningspultene<br />
som nævnt ofte, im- eller eksplicit, som<br />
det, der holdt enhver af os fangen i sit eget private mentale<br />
isolationsfængsel; hvis den da ikke ligefrem blev<br />
oversat væk og ud af verden, med risiko for at dens bærer<br />
kun kunne forstå sig selv i et zombie-perspektiv.<br />
Kontrasten mellem zombiens ubodelige ensomhed og<br />
det sociale livs fornøjelige mangfoldighed satte jeg på<br />
vers – se hosstående – og gjorde til mit bidrag til fredagaftenens<br />
Poetry Slam. Afrundet med en coda om den<br />
kvantefysiske udvej, hvor virkelighed på sær vis ender<br />
som et spørgsmål om sandsynlighedsfelter. Men uden<br />
derfor at blive mindre virkelig. Siger de …<br />
Søren Willert er lektor<br />
på Psykologisk Institut, Aarhus Universitet<br />
Referencer:<br />
Chalmers, D. (1996) The Conscious Mind. New York:<br />
Oxford University Press<br />
Penrose, R. (1989) The Emperor’s New Mind. New York:<br />
Oxford University Press<br />
Taylor, J. (1999) The Race for Consciousness. Cambridge<br />
(Mass.): MIT Press<br />
Willert, S. (2000) Bevidsthedsfunktionen: biologiske og<br />
psykologiske perspektiver. Århus (Psykologisk Institut):<br />
Bulletin for Forum for Antropolosk Psykologi, vol. 7.<br />
Nr. 18 . 2000 2000<br />
19