Norge-Russland 2004/2005 Норвегия-Россия 2004 ... - TopReferat
Norge-Russland 2004/2005 Норвегия-Россия 2004 ... - TopReferat
Norge-Russland 2004/2005 Норвегия-Россия 2004 ... - TopReferat
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Murman, i nærheten av Bussesundet. Dette stedet kaller dere skandinaver for 'Tåkenes bolig".<br />
Stedet angis til "på Busseklippen" ("на Бусой вараке"), altså i nærheten av Bussesundet. Sundet<br />
mellom Vardø og Varangerhalvøya heter Bussesundet, men det slås ikke fast at det er dette<br />
sundet det er tale om. Klokken skal ha ringt i tre hundre år, men så kom et jordskjelv som rystet<br />
området, skjæret forsvant, og klokken sank – den "fløy som en fugl ned i havdypet". Sjergin<br />
husker fra sin barndom at sjøfolkene fortalte at den fremdeles ringte på havets bunn. 340 Om dette<br />
sagnet finnes i <strong>Norge</strong>, vet jeg ikke. Men historien om Varlamij er opphav til sagn som har vært<br />
levende både i <strong>Norge</strong> og <strong>Russland</strong>, og historiene forteller at vi fra gammelt av har hatt mange<br />
slags kontakt.<br />
Handel<br />
Pomorhandel er først og fremst et norsk begrep, og den behandles naturlig nok ikke eksplisitt hos<br />
Sjergin, men kontakten med <strong>Norge</strong> berøres stadig i forbifarten, for eksempel når han i fortellingen<br />
Barndom i Arkhangelsk (Детство в Архангельске) nevner at de hjemme hadde "blått norsk<br />
servise på hyllene". Sjergin forteller også av og til at helten har kjøpt klær, gjerne litt spesielle<br />
plagg, i <strong>Norge</strong>, eller det nevnes om en eller annen person at han har seilt på <strong>Norge</strong>.<br />
Det beste eksempelet på en russisk melskipper jeg har funnet hittil, er fra historien Matvejs glede<br />
(Матвеева радость), historien om en fattiggutt som arbeider seg opp til velstand. Her forteller<br />
Matvej selv om sin første båt:<br />
"Tiden da snøen brukte å komme, nærmet seg, men den unge skipperen kjøpte fem tonn mel og<br />
utstyrte farkosten sin for å ta det til <strong>Norge</strong>. Havet skal du frykte mer om høsten enn ellers, men et<br />
ungt, vågalt hjerte banker heftig. Jeg var femogtyve år gammel på denne tiden. Jeg syntes jeg<br />
kunne tatt båten i armene og sprunget over bølgene med den...<br />
Vi lastet ombord. Så seilte vi sjø og hav. Vi hadde ikke nådd Tanafjorden ennå, da det kom over<br />
oss et vær så vi ikke så en hånd for oss. Seilet ble revet løs, masten brakk, roret ville ikke lystre.<br />
Karbasen ble liggende langs bølgene og de slo overbord. Ikke rakk vi å hive sekkene overbord,<br />
og båten gikk rundt og ble liggende med kjølen i været. Mannskapet var på fem, tre av oss greide<br />
å hugge tak i kjølen, de to andre ble feid vekk...<br />
Et helt døgn lekte sjøen med karbassen som med en ball. Da han hadde lekt fra seg, kastet han<br />
den opp i fjæresteinene. Vi krabbet oss i land, alle tre, men båten forsvant. Jeg var stivfrossen i<br />
beina og om livet, og greide ikke å gå. Jeg sendte kameratene i vei for å varsle folk, men selv lå<br />
jeg i to døgn på haugen der og dro meg selv i håret og gispet etter luft. Hvorfor hadde jeg slitt og<br />
strevet i tolv år, og ikke unnet meg nok verken av vått eller tørt? Farvel, frihet...<br />
Noen gode mennesker sørget for at jeg kom hjem til Karelen igjen." 341<br />
Pomorene og folk i Nord-<strong>Norge</strong> delte skjebne, de kjempet for livets opphold imot vær og<br />
naturkrefter – og samfunnskrefter. At pomorskipperne hadde forskjellige vilkår, viser Matvejs<br />
fortelling: "Jeg arbeidet i rene trelldommen hos en rikmann. Men hvordan hadde det seg at slik<br />
trelldom var mulig? Jeg hadde ikke noen egen båt – og du kan ikke seile til havs i en treskje.<br />
Rikmannen hadde skip – til og med havgående, tremasters. Utstyr hadde han fått fra <strong>Norge</strong> og<br />
fra England, alle muligheter var åpne for ham...<br />
I pomorlandets jord vokser ikke kornet. Vinteren tyner oss, og så går vi til vår velgjører: la meg få<br />
mel, brød, gi meg litt gryn, litt penger, gi meg ditt og datt. Han er snill – og gir på borg, så kan vi<br />
gjøre opp for oss om sommeren med å ta hyre på skip hos ham, kanskje dra på fangst for ham.<br />
Hvordan går det, tror dere? Han skaffer oss varene sine til de mest skamløse priser, mens<br />
arbeidet vårt, det verdsetter han til en slikk og ingenting. Vi klarer ikke å tjene inn vintergjelda på<br />
én tur. Og snart kommer en ny vinter – og vi setter oss i ny gjeld hos samme husbond. " 342<br />
340 Sjergin, s. 241-247.<br />
341 Ibid. s. 265.