RousseauEmile
RousseauEmile
RousseauEmile
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
22<br />
JEAN-JACQUES ROUSSEAU<br />
"Alt er godt som det udgår fra Skaberens hænder; i menneskets<br />
hænder udarter alt," lyder den første sætning i Jean<br />
Jacques Rousseaus (1712-1778) hovedværk Emile eller Om<br />
opdragelsen (1762). Kort sagt betyder det at det naturlige er<br />
godt, mens alt der kommer af kulturen er dårligt. I Rousseaus<br />
filosofi er gud god, og alt hvad der stammer fra gud, er godt. t<br />
De menneskelige lidenskaber har et naturligt udspring, og<br />
oprindeligt, i det Rousseau kalde.r naturtilstanden, har mennesket<br />
kun meget få lidenskaber, nemlig dem der angår dets<br />
kropslige behov, selvopholdelse, og dets reproduktion. Dette<br />
kalder Rousseau menneskets egeninteresse, og den er i kraft<br />
af sin oprindelse guddommelig og god. I kulturen derimod<br />
degenererer menneskets lidenskaber så det nu stræber mod<br />
opfyldelse af en masse kunstige behov. Dette er kulturens<br />
egoistiske pervertering af egeninteressen.<br />
Uligheden i kulturen<br />
Rousseau skelner mellem sund og betændt egeninteresse. I<br />
begge tilstande er mennesket afhængig af andre mennesker,<br />
men på vidt forskellig måde. I den sunde egeninteresse er<br />
mennesket mest optaget af sig selv, men det anerkender andre<br />
menneskers ligeværdighed og bliver selv anerkendt af<br />
dem som ligeværdig. I den betændte egeninteresse vil mennesket<br />
anerkendes for sit mereværd i forhold til andre mennesker,<br />
og denne anerkendelse søger det gennem berømmelse,<br />
magt, indflydelse og rigdom. På grund af de usunde kunstige<br />
behov opstår uligheden i samfundet: den der vinder magt og<br />
indflydelse for at opnå anerkendelse, bliver til herre og underlægger<br />
sig andre som slaver.<br />
Rousseaus løsning ·på kulturens ulykkelige tilstand er at<br />
borgerne i en direkte demokratisk statsforfatning opnår sand<br />
frihed og ligeværdighed ved at underlægge sig det han kalder<br />
almenvellet. Almenvellet er ikke et kompromis der opstår gennem<br />
demokratisk forhandling, det er derimod det der er bedst<br />
for alle borgere set som et hele, og ideelt set vil enhver borger<br />
uegennyttigt stræbe mod dette, også selv om det ikke skulle<br />
være til hans egen personlige fordel. Selvom man ved at under-
lægge sig almenvellet kom til at underlægge sig en lovgivning<br />
der ikke er til ens egen fordel, vil man have frihed alligevel,<br />
for det er at underlægge sig en lov man selv har formet, siger<br />
Rousseau. Problemet er bare at det at forstå og handle uegennyttigt<br />
i almenvellets interesse kræver en særlig borger, og<br />
denne borger findes ikke i den korrumperede, egoistiske kultur<br />
hvor alle søger at øge deres mereværd på andres bekostning.<br />
Derfor må en sådan borger opdrages.<br />
Opdragelsen og kærligheden i Emile<br />
Rousseaus bog Emile er hvad man kan kalde en filosofisk<br />
roman. I romanen beretter en jeg-fortæller, som er Emiles<br />
opdrager, om hvordan han griber Emiles opdragelse an og<br />
hvilke tanker han gør sig i den forbindelse. Jeg-fortælleren er<br />
Rousseaus talerør.<br />
I Emilep ræsenterer Rousseau en helt ny og for samtiden<br />
chokerende måde at tænke om opdragelse og barnet. Det skal<br />
ikke som i tidligere tider disciplineres og kontrolleres strengt<br />
indtil det bliver voksent, men opdrages i overensstemmelse med<br />
dets egen naturlige udvikling. På overfladen kan Rousseaus<br />
opdragelsesidealer ligne det vi kalder fri opdragelse, men det<br />
er det ikke. Barnet skal nemlig have en samvittighedsfuld opdrager<br />
der leder barnet i den rigtige retning, og det er således<br />
ikke absolut frit til at gøre hvad det vil. Alle mennesker tager<br />
skade af at blive tvunget og at andre bestemmer over dem, og<br />
som noget' helt nyt i historien mener Rousseau også at dette<br />
gælder børn. Derfor må barnet aldrig opdage at det i virkeligheden<br />
er opdrageren der leder dets vej i opvæksten. Rousseau<br />
siger at barnet må leve i et skin af frihed.<br />
At barnet overhovedet har brug for en opdrager der kan<br />
vise det på rette vej, skyldes at de menneskelige lidenskaber<br />
bestandig er i fare for at udarte hvorfor en opdrager bør styre<br />
barnet uden om denne fare. Dette gælder især i ungdommen eller<br />
puberteten. Det er en meget farlig periode hvor opdrageren<br />
må gøre sit yderste for at den unges lidenskaber ikke fordærves.<br />
Først og fremmest gælder det om at udsætte spørgsmålet<br />
om kærligheden og seksualiteten længst mulig, og når det ikke<br />
længere er muligt at styre den unges lidenskaber i andre retninger,<br />
når naturen kræver sit, må opdrageren finde en kvinde<br />
som passer til den unge mand. Her viser det sig at Rousseau,<br />
på trods af at han på mange andre områder er en nytænker,<br />
23
det giver den ene ægtefælle over den anden er alt for stor.<br />
Tvang og kærlighed passer kun dårligt sammen, og lysten lader<br />
sig ikke .kommandere. De behøver ikke at rødme, Sophie,<br />
1oo og gå ikke Deres vej. Gud forbyde, at jeg skulle krænke Deres<br />
ærbarhed; men det gælder her Deres fremtidsskæbne: for en<br />
så stor sags skyld må De finde Dem i, at en ægtemand og en<br />
fader veksler ord, som De ellers ikke ville tåle.<br />
Det er ikke så meget besiddelsen som underkastelsen der<br />
to5 giver overmæthed, og en mand bevarer længere hengivenheden<br />
for en elskerinde end for en hustru. Hvordan har man<br />
kunnet gøre de ømmeste kærtegn til en pligt og de sødeste<br />
kærlighedsbeviser til en ret? Det er den gensidige attrå som<br />
giver rettigheder, naturen kender ingen anden. Loven kan indl/o<br />
skrænke denne ret, men kan ikke udvide den. Lysten er så sød<br />
i sig selv; bør den af den kedsommelige tvang låne den kraft,<br />
som den ikke har kunnet vinde ved sine egne tillokkelser? Nej,<br />
mine børn, i ægteskabet er hjerterne bundne, men legemerne<br />
er ikke i trældom. I skylder hinanden troskab, men ikke føje-<br />
115 lighed. Enhver af jer kan kun tilhøre den anden, men ingen af<br />
jer bør tilhøre den anden uden af egen fri vilje.<br />
Hvis det altså er sandt, min kære Emile, at du vil være din<br />
hustrus elsker, lad så Sophie være din elskerinde, men samtidig<br />
herre over sit legeme. Gid du må blive en lykkelig, men<br />
120 også en hensynsfuld elsker. Du skal opnå alt af kærlighed og<br />
intet kræve af pligten; selv de mindste indrømmelser må du<br />
aldrig tage som rettigheder, men som gunstbevisninger. Jeg<br />
ved, at blufærdigheden skyr at forme sin imødekommenhed<br />
i ord, den kræver at blive besejret; men mon en fintfølende<br />
125 elsker, der besidder den sande kærlighed, kan tage fejl af den<br />
uudtalte vilje? Mon han ikke forstår det, når hjertet og øjnene<br />
indrømmer ham, hvad læberne foregiver at afslå? Enhver af<br />
jer må altid være herre over sit legeme og sine kærtegn og<br />
har kun ret til at gå så vidt som den anden tillader. Husk<br />
t3o altid på, at selv i ægteskabet er lysten kun lovlig, når attråen<br />
er gensidig. Frygt ikke for, mine kære børn, at denne lov skal<br />
gøre jer fremmede for hinanden; den vil tværtimod bevirke,<br />
at I begge bliver opsat på at behage hinanden og vil forebygge<br />
overmættelse. Da I er henvist udelukkende til hinanden, vil<br />
135 naturen og kærligheden føre jer tæt nok sammen."<br />
27
De engang er hørt op med at være Emiles elskerinde, vil De<br />
stadig være hans hustru og hans veninde, og De vil være hans<br />
780 børns moder. Da må De sørge for, at den inderligste fortrolighed<br />
afløser den forrige tilbageholdenhed fra Deres side. Ikke<br />
hver sin seng, ingen vægring, ingen luner! Bliv i den grad hans<br />
halve jeg, at han ikke mere kan undvære Dem, og således at<br />
han, så snart han forlader Dem, føler sig hjælpeløs. De som så<br />
785 glimrende forstod at fremtrylle det huslige livs charme i Deres<br />
forældres hus, ma sørge for at den samme charme kommer til<br />
at råde i Deres eget hjem. En mand der befinder sig vel i sit<br />
hjem, elsker sin hustru. Og husk på, at når Deres mand er lykkelig<br />
i sit hjem, bliver De en lykkelig hustru."<br />
Spørgsmål<br />
l. Hvorfra kommer de menneskelige lidenskaber?<br />
2. Hvordan er det kønslige forhold mellem kvinden og manden?<br />
3. Hvorfor passer pligt og tvang dårligt sammen med kærlighed?<br />
Hvad skal man gøre i stedet for at kræve sin pligt?<br />
4. Kvinden og manden hersker over hinanden i ægteskabet,<br />
men de gør det på hver deres måde. Hvordan og hvorfor?<br />
5. Forklar medjeres egne ord hvad kærlighed er hos Rousseau.<br />
29