Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
6. Konklusion<br />
I specialets indledning blev problemformuleringen defineret som følger: kan <strong>spansk</strong> <strong>politik</strong> anno<br />
2000 siges at være præget af en fortidsdiskurs, og i så fald; i hvilket omfang, hvilke historiske<br />
begivenheder og epoker centrerer den sig omkring, og hvordan bruges den af forskellige politiske<br />
interessegrupper. Indlejret i dette lå spørgsmålet om hvorvidt diskursanalyse egner sig til at<br />
analysere problemstillinger, der traditionelt har været underlagt erindringshistoriske undersøgelser.<br />
Med udgangspunkt i en analyse af en række artikler fra de to <strong>spansk</strong>e aviser El País og El<br />
Mundo, samt den baskiske avis Deia, anvendte specialet Faircloughs kritiske diskursanalyse og<br />
Laclau & Mouffes hegemoni-begreb til at diskutere ovennævnte problemstilling. Denne diskussion<br />
kan opsummeres i følgende betragtninger:<br />
Selv om det kan være problematisk at generalisere på basis af en undersøgelse af artikler fra<br />
ca. tre ugers valgkamp, er der meget der tyder på at <strong>spansk</strong> <strong>politik</strong> stadig – næsten 25 år efter<br />
Francos død – var præget af fortiden. Dette kunne aflæses gennem brugen af diskursanalysen, som<br />
påviste eksistensen af en fortidsdiskurs. Det er ikke det samme som at sige at <strong>spansk</strong> <strong>politik</strong><br />
domineredes af fortiden på daværende tidspunkt, men at fortiden kvalitativt set fyldte en del i den<br />
politiske debat, fordi den blev brugt argumentativt i større politiske problemstillinger.<br />
Den overordnede fortidsdiskurs var præget af to perspektiviske fortidsdiskurser, der<br />
henholdsvis centrerede sig om franquisme og ”felipisme”, hvor sidstnævnte prædikat dækkede over<br />
den socialistisk ledede regering under Felipe González fra 1983-1996. Herudover indeholdt<br />
fortidsdiskursen en perspektivisk diskurs uden relation til fortiden – en terrorismediskurs. Denne<br />
blev medtaget fordi den forholdte sig til det samme centrale kernesymbol som de to<br />
fortidsperspektiver – demokratiet – og derfor blev opfattet som en del af fortidsdiskursens samlede<br />
diskursive struktur. Det stod samtidig klart at de tre perspektiviske diskurser under valgkampen blev<br />
brugt af <strong>politik</strong>erne til at påpege et antidemokratisk sindelag hos politiske modstandere, en tendens<br />
som især El Mundo og El País’ officielle redaktionelle linie bidrog til at tydeliggøre. Franquismen<br />
blev således brugt mod PP, felipismen mod PSOE, mens terrorismediskursen blev brugt mod PNV<br />
og baskisk nationalisme generelt. Samtidig var der en generel tendens hos <strong>politik</strong>erne til at<br />
understrege deres eget partis prodemokratiske sindelag gennem et demokratisk værdisæt, som der<br />
blev argumenteret for stammede fra den <strong>spansk</strong>e transition. Dette værdisæt bestod, ud over det<br />
centrale kernesymbol demokrati, af centrismo, pluralidad, consenso, convivencia og diálogo. En<br />
yderligere vigtig pointe var at alle partierne syntes at bakke op om demokratiet som styreform, men<br />
at dette centrale kernesymbol var underlagt et indholdsmæssigt tovtrækkeri mellem de baskiske<br />
partier på den ene side og statslige partier på den anden. De baskiske <strong>politik</strong>ere agiterede for retten<br />
til selv at bestemme regionens fremtid – autodeterminación, mens PSOE,og især PP, støttede deres<br />
72