Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
for vundet på forhånd. Ad denne vej tilføjes instituttet på den liste af statslige medier, som anklages<br />
for at være i lommen på regeringen. Med brugen af todos coinciden formår Pujol desuden at<br />
fremstille dette som en alment accepteret opfattelse af hvordan PP-regeringen forvalter magten.<br />
Anklagen, som ikke følges op af nogle konkrete indicier, synes at følge sin egen logik: hvis<br />
regeringen har udnyttet den statslige TV-kanal, har den sikkert også udnyttet andre statslige<br />
institutioner til egne formål.<br />
Det spørgsmål der efterhånden trænger sig på er, hvad denne kritik af PP’s antidemokratiske<br />
sindelag overhovedet har at gøre med fortidsdiskursen i <strong>spansk</strong> <strong>politik</strong>. Kan det ikke med god ret<br />
hævdes at de ovenstående citater snarere repræsenterer en demokratidiskurs uden relation til<br />
fortiden, og at det blot er undertegnede der etablerer en diskursiv forbindelse mellem denne og<br />
fortidsdiskursen? Hvis man f.eks. analyserer Almunias ”valgmanifest” som autonom tekst uden<br />
tilknytning til dens diskursive og sociale kontekst – jf. Faircloughs diskursive og sociale praksis –<br />
er svaret umiddelbart bekræftende. Faircloughs teori, som dette speciale bygger på, er dog netop at<br />
de enkelte tekster indgår i en større diskursiv struktur – altså at de ikke bør analyseres uafhængigt af<br />
hinanden.<br />
Man behøver blot at kaste et blik på nogle af de artikler der allerede er blevet analyseret i<br />
forbindelse med franquismediskursen, for at danne sig et indblik i hvor nært ovenstående kritik af<br />
PP er forbundet med fortiden. Bl.a. fremgik det ret klart i citatet på side 33 fra Felipe González,<br />
hvor han hævdede at der under Aznars fireårige regeringsperiode var sket en større<br />
magtkoncentration, end der på noget tidspunkt havde eksisteret under Francos diktatur. Hermed<br />
synes det underforstået at Aznar faktisk forekommer González at være værre end Franco. Også det<br />
efterfølgende eksempel på samme side, med Juan Carlos Rodríguez Ibarras kritik af PP’s udnyttelse<br />
af medierne, tager udgangspunkt i en eksplicit sammenligning af Aznars regeringsperiode med<br />
1960’ernes franquistiske Spanien.<br />
Men kritikken går længere end de blotte sammenligninger, eftersom det påpeges fra flere<br />
sider at de konservative simpelthen ikke kan slippe deres franquistiske træk – at dette<br />
antidemokratiske sindelag ligger dybt rodfæstet i deres natur. Dette synspunkt finder sit mest<br />
radikale udtryk hos den tidligere citerede galiciske <strong>politik</strong>er Manuel Beiras 88 , men er f.eks. også<br />
underforstået i en passage fra et manifest – underskrevet af diverse kulturelle personligheder – som<br />
offentliggøres midt i valgkampen, under tilstedeværelse af Almunia og Frutos:<br />
”’Desde 1996 nos hemos encontrado de nuevo con las viejas actitudes de la derecha<br />
histórica, convencida de su derecho a usar lo público al servicio de sus intereses<br />
87 El Mundo – U.f.: 05-03-00 (ID143)<br />
88 Se side 29-30<br />
39