Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Mens der var relativ enighed om tolkningen af såvel republik som borgerkrig, eksisterede der<br />
efter alt at dømme et mere konfliktfyldt forhold til franquismen. På den ene side, blandt de<br />
<strong>politik</strong>ere der i mere eller mindre omfang havde støttet op om Franco, var der for manges<br />
vedkommende stadig en udpræget skepsis over for demokratiet som mirakelkur. 41 Disse var, om<br />
ikke eksplicitte forkæmpere for bevarelsen af franquismen, fortalere for opretholdelsen af et relativt<br />
autoritært system. Dette perspektiv er i analyserammen repræsenteret af den positivt ladede<br />
franquismediskurs. På den anden side, selv om der ikke kan siges at være tale om et decideret opgør<br />
med franquismen, spores der i Edles’ analyse også træk fra en antifranquistisk diskurs, bl.a.<br />
artikuleret af <strong>politik</strong>ere fra det socialistiske og det kommunistiske parti. 42 Dette er illustreret med<br />
den negativt ladede franquismediskurs. De to franquismeperspektiver kan siges at udgøre en<br />
modpol til kernesymbolerne: den positive franquismediskurs ser demokratiet som noget negativt,<br />
mens den negative franquismediskurs sætter spørgsmålstegn ved den nationale forsoning, eftersom<br />
den søger et opgør med borgerkrigens ene part.<br />
Samlet set kan man derfor, på basis af Aguilars og Edles’ resultater, argumentere for at der i<br />
løbet af transitionen etablerer sig en hegemonisk fortidsdiskurs: der oparbejdes en generel<br />
opbakning til tolkningen af de to perspektiver der har størst gennemslagskraft i den diskursive<br />
ramme – 2. republik og borgerkrigen, hvilket også afspejles i en generel opbakning til<br />
kernesymbolet nunca más. Omvendt modarbejdes denne forståelse af fortiden i begyndelsen af de<br />
to franquismediskurser, som ud fra hver deres perspektiv forsøger at omstrukturere den diskursive<br />
ramme. Jo længere transitionen skrider frem, synes de dog at få mindre og mindre<br />
gennemslagskraft, mens de to kernesymboler national forsoning og demokrati tilegner sig en<br />
mere entydig positiv værdi. Dette afspejles i figuren ved at de to perspektiver er relativt små, og<br />
man kan argumentere for at de faktisk bevæger sig ud i randområdet mellem den diskursive ramme<br />
og den samlede fortidsdiskurs som undtagelser der bekræfter reglen.<br />
Valg af analyseområde<br />
I indledningen blev det kort ridset op at analyseområdet for specialets problemstilling var<br />
valgkampen til det <strong>spansk</strong>e parlament i 2000. I dette afsnit skal bevæggrundene for dette valg<br />
forklares og diskuteres mere indgående. Først ses der på begrundelserne for at fokusere på en<br />
valgkamp og efterfølgende på, hvorfor det lige blev den i 2000 der kom til at udgøre det endelige<br />
analyseområde.<br />
41 Edles, 1998: 79-80 & 88-89<br />
42 Edles, 1998: 74-75<br />
22