Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Fortidsdiskurs i spansk politik - Poul Kubel: Forside
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
et dialektisk forhold mellem social og diskursiv praksis: individerne er, gennem anvendelsen af<br />
sproget, med til at reproducere og transformere den diskursive ramme. Således er rammen aldrig<br />
endeligt fastlagt, men det er muligt at foretage en analyse af dens struktur på et givent tidspunkt i<br />
tiden. Rammen påvirker den sociale praksis, men er gensidigt påvirket af denne.<br />
Et vigtigt aspekt af den diskursive ramme er at den ikke er objektiv. Frem for noget objektivt<br />
giver det mere mening at tale om et ”fælles fokus”, dvs. det forhold at de perspektiver der anlægges<br />
inden for den diskursive ramme, kan have en tendens til at udvælge og tolke kernesymbolerne<br />
værdimæssigt ens. For at forklare hvordan denne kerne af ”fælles fokus” etablerer sig, kan man<br />
anvende et meget centralt begreb i den diskursanalytiske forskning: hegemoni.<br />
Fairclough har ikke selv brugt meget plads på en diskussion og definition af hegemoni, og de steder<br />
hvor begrebet bruges, påpeges det at kilderne til begrebet er henholdsvis Antonio Gramsci og<br />
Ernesto Laclau & Chantal Mouffe 32 . Eftersom de to sidstnævntes værk, Hegemony and Socialist<br />
Strategy, indeholder en grundig kritik og omformulering af Gramscis hegemonibegreb, tages der i<br />
det følgende udgangspunkt i deres definition.<br />
opfyldt:<br />
For at man kan tale om hegemoni, er der ifølge Laclau & Mouffe to betingelser der skal være<br />
”the two conditions of a hegemonic articulation are the presence of antagonistic<br />
forces and the instability of the frontiers which separate them. Only the presence<br />
of a vast area of floating elements and the possibility of their articulation to<br />
opposite camps (…) is what constitutes the terrain permitting us to define a<br />
practice as hegemonic.” 33<br />
Der skal altså eksistere en diskursiv kamp mellem to eller flere antagonistiske kræfter, hvilket f.eks.<br />
kunne være to eller flere diskurser, om at udfylde nogle ”flydende elementer”. De flydende<br />
elementer kunne eksempelvis være kernesymbolerne i en diskursiv ramme. Hegemoni indtræffer i<br />
det øjeblik at en af antagonismerne formår at udfylde de flydende elementer med sin partikulære<br />
tolkning således at der sker en delvis fastlåsning af tolkningen. De andre antagonismer accepterer<br />
og indordner sig til en vis grad under denne tolkning, men fastlåsningen er aldrig fuldstændig, og<br />
derved får hegemoni en ambivalent karakter fordi den både er et udtryk for magt og overenskomst.<br />
Som eksempel kan man tage den demokratiske styreform der kan siges at have etableret sig<br />
som hegemonisk diskurs i den vestlige verden. Den har indordnet nogle af sine gamle antagonismer<br />
under sig, eksempelvis absolutisme og fascisme, uden gennem denne proces at udradere dem.<br />
Således er en del demokratier i vesten optegnet som konstitutionelle monarkier, ligesom man i<br />
31 Edles, 1998:43<br />
32 Se eksempelvis Fairclough, 1992:92-93<br />
33 Laclau & Mouffe, 1985:136<br />
15