Årg 2011, nr. 4 - Kirkeligt Centrum
Årg 2011, nr. 4 - Kirkeligt Centrum
Årg 2011, nr. 4 - Kirkeligt Centrum
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong><br />
Nr. 4 - 87. årgang 4. kvartal <strong>2011</strong>k<br />
KC ønsker alle læsere en glædelig jul<br />
og et godt nytår 2012
2<br />
Tidsskriftet udkommer 4 gange årligt.<br />
Abonnement tegnes ved indbetaling af kr.<br />
100 på <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s bank-konto<br />
reg.<strong>nr</strong>. 9261, konto<strong>nr</strong>. 0000 194 662.<br />
Flytning og vedvarende adresseforandringer<br />
bedes meddelt kasserer Leif Jensen,<br />
He<strong>nr</strong>ik Gernersvej 11, 8800 Viborg, tlf.<br />
8661 5567.-mail:<br />
leif_gernersvej11@yahoo.dk<br />
Ansvarshavende redaktør:<br />
Lektor, cand. theol. Henning Nørhøj<br />
Leragervej 1, 4690 Haslev<br />
Tlf- 56 36 30 68<br />
h.noerhoej@mail.dk<br />
Bladudvalg:<br />
Henning Nørhøj<br />
Flemming Kramp<br />
Karen Vibeke Klausen<br />
Søren Chr. Lund<br />
Elizabeth Knox-Seith<br />
KC´s bestyrelse:<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong><br />
- en folkekirkelig bevægelse i midten af dansk kirkeliv og talerør<br />
for det, der forener og samler omkring kirke og gudstjenesteliv<br />
Artikler i dette blad er ikke nødvendigvis identisk med KC’s synspunkter<br />
Formand: Henning Nørhøj<br />
l.n.norhoj@gmail.com<br />
Næsteformand: Kaj Bollmann<br />
e-mail: KB@KM.DK<br />
Kasserer: Leif Jensen<br />
e-mail: leif_gernersvej11@yahoo.dk<br />
Sekretær: Søren Christian Lund<br />
soeren.chr.lund@mail.dk<br />
Øvrige bestyrelsesmedlemmer:<br />
Karen Vibeke Klausen<br />
skottehuse@hotmail.com<br />
Elizabeth Knox-Seith<br />
knox-seith@mail.dk<br />
Poul Møller Petersen<br />
poul.m.petersen@mail.com<br />
Elisabeth Straaby<br />
Elisabeth.Straaby@cdnet.dk<br />
Forside: Adventsstjernen er tændt<br />
Lay-out og tryk:<br />
Nico Reklame, Bygaden 15,<br />
6740 Bramming<br />
nico_reklame@mac.com<br />
Indholdsfortegnelse:<br />
Indledende artikel<br />
Henning Nørhøj. . . . . . . . . . . . . . . . . s. 3<br />
Kirkens fremtid<br />
Henning Nørhøj og Kaj Bollmann . . s. 3<br />
Erklæring fra Kirkelig <strong>Centrum</strong> . s 8<br />
Kirken i det multireligiøse samfund<br />
Viggo Mortensen . . . . . . . . . . . . . . . s. 10<br />
Erfaringer fra den Svenske Kirke<br />
Karen Stubkjær . . . . . . . . . . . . . . . . s. 15<br />
Kirkens rolle i kristesituationer<br />
Elizabeth Knox-Seith . . . . . . . . . . . s. 18<br />
Beretning fra bestyrelsen . . . . . . . s. 22<br />
Ref. fra generalforsamling <strong>2011</strong>. . s. 26<br />
Bogsiden<br />
Henning Nørhøj. . . . . . . . . . . . . . . . s. 28<br />
Den kirkelige Andedam<br />
Flemming Kramp . . . . . . . . . . . . . . s. 30<br />
Folkekirketræthed<br />
Jens Ole Christensen . . . . . . . . . . . . s. 31<br />
Deadline for næste <strong>nr</strong>. 31. januar<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s blad i ekstra oplag<br />
Dette nummer af <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s blad sendes både i en lidt udvidet<br />
udgave og i et betydeligt større oplag end sædvanligt, idet det udsendes til<br />
alle landets provstier. I landsbestyrelsen vil vi gøre menigheder og præster<br />
opmærksom på vores tanker omkring folkekirkens fremtid. Der er ingen<br />
tvivl om, at folkekirken om få år er i et friere forhold til staten, end det er<br />
tilfældet nu. Nogle ser med ængstelse på denne situation. For kan vores<br />
folkekirke holde til det? Og mister vi ikke en frihed, som er garanteret af<br />
den nuværende ordning? Spørgsmålene er mange. I kirkeligt <strong>Centrum</strong> vil<br />
vi pege på, at der også er nye muligheder for folkekirken. Og frem for alt<br />
vil vi arbejde for, at Folkekirken fortsat holder sammen som kirke med<br />
den mangfoldighed, der er nødvendig for at vi kan være kirke i det nutidige<br />
danske samfund. Vi opfordrer hermed til, at man støtter op omkring<br />
vores anliggende i <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>. Det gøres konkret ved at holde<br />
vores blad og deltage i vores arrangementer.<br />
Med venlig hilsen<br />
Henning Nørhøj<br />
Landsformand<br />
Kirkens fremtid<br />
v/ Henning Nørhøj og Kaj Bollmann<br />
Med dette nummer af <strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong>s blad har vi sat fokus på<br />
folkekirkens fremtid. Det er længe<br />
siden, der har været en sådan optagethed<br />
af folkekirkens situation og<br />
fremtid, som tilfældet er nu. Fra<br />
kirkedagenes første gyldne tid i<br />
1970erne var der tale om en optagethed<br />
af kirkens globale fremtid<br />
og muligheder. Spørgsmålene om et<br />
mulig samlet engagement fra kirkernes<br />
side i mission, nødhjælp og<br />
som en samlet stemme imod de rige<br />
landes udnyttelse af de fattige var<br />
nogle af de temaer, som optog sin-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
dene. Nu er vi optaget af folkekirkens<br />
fremtid. Grundene er mange.<br />
Igennem de seneste årtier er aktiviteterne<br />
i sognegårdene steget betydeligt.<br />
Sognegårde bygges, udvides<br />
og fyldes med højskoleforedrag,<br />
menighedsundervisning m. m.<br />
Samtidig holder vi fast ved, at kirkesognets<br />
centrum netop er kirkerummet<br />
og dens gudstjeneste. Men<br />
søndagens gudstjeneste har det ikke<br />
godt alle steder. I rigtig mange sogne<br />
kommer der kun få til højmessen.<br />
Sognepræst Karen Stubkjær<br />
skriver: ”Alt for længe og alt for<br />
3
mange steder har menigheden lignet<br />
en flok mennesker, der var ude<br />
at køre bus, og som i øvrigt ikke<br />
kom hinanden ved.” Skal højmesen<br />
stadig være centrum? Eller skal vi<br />
opprioritere de stadig mere populære<br />
anledningsgudstjenester? Der<br />
er ingen tvivl om, at vi kan lære af<br />
den inspiration, der kommer fra den<br />
svenske kirke, hvor præsterne<br />
Martin og Frederik Modéus understreger<br />
menighedens delagtighed i<br />
gudstjenesten.<br />
Og menighedens delagtighed skal<br />
netop stå sin prøve ved det kommende<br />
menighedsrådsvalg i 2012.<br />
Formand for Grundtvigsk Forum,<br />
Torsten Johannessen udtrykte i sin<br />
beretning på årsmødet i oktober, at<br />
”der er gode grunde til at frygte det<br />
værste – en katastrofal mangel på<br />
interesse og store vanskeligheder<br />
med at få besat pladserne i menighedsrådene.”<br />
Sammen med Grundtvigsk<br />
Forum, Indre Mission, FDF<br />
og KFUM-spejderne er vi i <strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong> gået med i et initiativ,<br />
der bakkes stærkt op af Landsforeningen<br />
af Menighedsråd. Det går<br />
slet og ret ud på at styrke interessen<br />
for valget. Den 1. marts 2012 inviterer<br />
vi de kirkelige interesserede til<br />
et møde 25 steder rundt i landet,<br />
hvor vi skal drøfte sogn og kirke.<br />
I sin artikel om kirken i det multikulturelle<br />
samfund, skriver professor<br />
Viggo Mortensen: ”Der er en<br />
voksende forståelse for, at noget må<br />
gøres for at formidle evangeliet til<br />
4<br />
nye grupper, på nye måder og i nye<br />
former. Med andre ord: Tiden råber<br />
på mission”. Men Viggo Mortensen<br />
fortsætter: ”Folkekirkens decentrale<br />
struktur og statsadministrative<br />
opbygning forhindrer, at der tages<br />
centrale initiativer til det allervigtigste:<br />
Kirkens fornyelse”.<br />
Spørgsmålet om en kirkeforfatning.<br />
Hvad man ikke skulle tro var<br />
muligt, er nu ved at ske: Såvel<br />
Grundtvigsk Forum som Indre Mission<br />
har åbnet for tankerne om en<br />
kirkeforfatning. Begge mener, at<br />
der ikke kan være tale om en<br />
adskillelse af kirke og stat. Men<br />
Grundtvigsk Forums formand<br />
udtrykker det forsigtigt med, at der<br />
under alle omstændigheder er brug<br />
for et udredningsarbejde, der belyser<br />
folkekirkens situation og muligheder.<br />
Der skal identificeres nogle<br />
ledelseslag i organisationen, siger<br />
Torsten Johannessen, ”som har<br />
både ret og pligt til at tage de initiativer,<br />
der skal til for at møde udfordringerne<br />
konstruktivt.”<br />
Ved Indre Missions store jubilæumsårsmøde<br />
i 8.- 9. oktober i Fredericia<br />
kom formanden Hans-Ole<br />
Bækgaard ind på muligheden for et<br />
vielsesritual for homoseksuelle:<br />
”Hvis ritualet skal komme, er det<br />
vigtigt, at det bliver under en kirkeforfatning<br />
og et kirkeråd, der selv<br />
tager stilling til, hvad der foregår<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
omkring sagen i kirkens eget liv og<br />
skal Kirkeministeren i de næste par<br />
år være optaget af de nye ting i<br />
regeringsgrundlaget, så håber jeg,<br />
at det bliver spørgsmålet om kirkeforfatning<br />
og ikke ritualsagen”.<br />
Med andre ord melder IM sig nu<br />
også på banen som tilhænger af en<br />
mere selvstændig folkekirke under<br />
en kirkeforfatning. Ja, vi lever i<br />
spændende tider – ikke mindst med<br />
den nyudnævnte Manu Sareen (R)<br />
som kirkeminister, der netop er gået<br />
til valg på at ville skille kirke og<br />
stat. Men noget så radikalt bliver<br />
ikke aktuelt.<br />
Forslag fra Selskab for Kirkeret<br />
Regeringsskiftet bl.a. og de dermed<br />
nye muligheder for en udredning af<br />
forholdet mellem stat og kirke og<br />
en selvstændiggørelse af folkekirken<br />
har været et af motiverne til, at<br />
Selskab for dansk Kirkeret den 26.<br />
september fremlagde et forslag til<br />
en kirkeforfatning.<br />
Efter grundlovens § 66 ordnes folkekirkens<br />
forfatning ved lov, en<br />
bestemmelse som har stået uændret<br />
fra 1849. Forsøgene på at realisere<br />
den såkaldte løfteparagraf både<br />
”privat” og officielt - har da også<br />
været mange, men altså resultatløse.<br />
Det nyeste – og private forsøg<br />
på udformning af et forslag inden<br />
det aktuelle fra Selskab for Kureret<br />
fremkom i 1992 i bogen ”kirkens<br />
mund og mæle” med bl.a. Kaj Bollmann<br />
som medforfatter. Det aktu-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
elle forslag til en forfatning er<br />
stærkt afhængigt af tankerne i denne<br />
bog.<br />
Som forudsætning for en kirkeforfatning<br />
nævner Selskab for dansk<br />
Kirkeret, at en sådan lov må<br />
udtrykke et forhold mellem stat og<br />
kirke, hvor folkekirken placeres så<br />
nogenlunde midt på en akse med<br />
statskirke og frikirke som yderpunkter.<br />
Endvidere skal en forfatningslov<br />
bygge på en vis beslutningskompetence<br />
vedr. kirkens<br />
indre anliggender.<br />
Forslaget kan opfattes som en<br />
videreførelse af den demokratiseringsproces,<br />
der begyndte med<br />
oprettelse af menighedsråd og på<br />
det seneste med stiftsråd. Jeg vil<br />
kort opholde mig ved stiftsrådene<br />
og deres sammensætning, idet dette<br />
demokratiske organ spiller en stor<br />
rolle i forfatningsforslaget.<br />
I samtlige 10 stifter har vi siden<br />
2009 haft stiftsråd efter en forsøgsordning<br />
i enkelte stifter. Det er nu i<br />
flg. forfatningsforslaget, at stiftsrådene<br />
tilsammen udgør et kirkemøde,<br />
der skal fungere som et debatforum,<br />
hvor de store linjer formuleres.<br />
Der etableres så et kirkeråd,<br />
bestående af 16 medlemmer, 8<br />
gejstlige og 8 læge valgt for 4 år,<br />
idet de 12 medlemmer vælges af<br />
kirkemødet - herunder 4 gejstlige<br />
medlemmer. De resterende 4 gejstlige<br />
medlemmer udvælges henholdsvis<br />
af biskopperne og de teologiske<br />
fakulteter. Formanden for<br />
5
kirkerådet skal ligesom i stiftsrådene<br />
være en lægmand.<br />
Selskabet for Kirkeret har endnu<br />
ikke præciseret kirkerådets kompetence.<br />
Men følgende områder skal<br />
overvejes:<br />
- Folkekirkens indre anliggender<br />
- Områder der ikke er indre<br />
anliggender<br />
- Initiativret<br />
- Økonomi<br />
I alt fald bør følgende områder høre<br />
under en selvstændiggjort kirke:<br />
Lærespørgsmål, kaldelse og ordination,<br />
gudstjenesteordningen og ritualer.<br />
Salmebøger og regler for<br />
benyttelse af kirkerum.<br />
Hvad mener vi i <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>?<br />
Da ”Tredje retning gav sid tilkende<br />
i 1899, var det på baggrund af<br />
Mynsters og H.L. Martensens syn<br />
på den danske kirke som en gren af<br />
den hellige almindelige kirke. Kirken<br />
skulle være en kirke for hele<br />
befolkningen og derfor tog man<br />
afstand fra partidannelserne. Det<br />
var kirken som et sammenhængende<br />
hele, der var i fokus. På det kirkepolitiske<br />
område ønskede man<br />
stærkt en kirkeforfatning, idet man<br />
vendte sig mod grundtvigianismens<br />
krav om at gøre folkekirken til blot<br />
en ramme om præsternes og menighedernes<br />
absolutte frihed. Det ville<br />
gøre folkekirken til en borgerlig<br />
6<br />
religionsanstalt uden konfessionel<br />
præg. På den anden side vendte<br />
man sig mod Indre Missions bibelsyn<br />
og lære om ”skellet” og dens<br />
foragt for kulturlivet. For ”Tredje<br />
Retning” var kristendommen netop<br />
kulturens grundlag. Sådan fremstiller<br />
kirkehistorikeren Martin Schwarz<br />
Lausten <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s<br />
oprindelige holdning. Imidlertid<br />
skulle det vise sig, at netop spørgsmålet<br />
om en kirkelig forfatning<br />
blev et internt diskussionsemne i<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>.<br />
Heller ikke i dag er vi enige i det<br />
spørgsmål. Dog er det en overvejende<br />
opfattelse i bestyrelsen, at vi<br />
nu er nødt til at melde klart ud: en<br />
styrelsesordning for folkekirken vil<br />
komme på den politiske dagsorden.<br />
Men den er også nødvendig for folkekirken,<br />
såfremt den fortsat skal<br />
fastholde sin identitet som kirke.<br />
Derfor har vi ved sidste generalforsamling<br />
fremlagt en erklæring,<br />
hvori vi vi prøver at tegne <strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong>s profil i forhold til den<br />
aktuelle kirkepolitik.<br />
Det skal igen understreges, at vi i<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong> ikke ønsker en<br />
adskillelse mellem stat og kirke<br />
Men vi hilser en udredning af kirkens<br />
forhold til staten velkommen,<br />
sådan at det bliver klart, hvad man<br />
som medlem af kirken betaler til og<br />
ikke mindst, hvad man som ikkemedlem<br />
bidrager til. Kirkers vedli-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
geholdelse hviler f.eks. tungt på<br />
menighedsrådets budget. Rigtig<br />
mange af vore kirker hører til vores<br />
kulturarv. Her kunne staten passende<br />
bidrage. Så er det uklart, hvorvidt<br />
kommunerne nemmere og billigere<br />
kunne overtage civilregistreringen<br />
Men er det en fri folkekirkes<br />
opgave? Og tilsvarende må vi spørge,<br />
om det fortsat er rimeligt, at den<br />
kirkelige vielse skal have retsgyldighed.<br />
Denne binding til staten er i<br />
grunden et levn fra enevælden.<br />
De andre trossamfund<br />
I forbindelse med drøftelser om en<br />
kirkeforfatning vil det være både<br />
naturligt og nødvendigt at tage § 69<br />
i grundloven, som siger, at de andre<br />
trossamfunds i forholdet skal ordnes<br />
ved lov, med i overvejelserne.<br />
Der er vist behov for en samlet<br />
rammelovgivning, der henter de<br />
andre trossamfund ud af den skyggetilværelse,<br />
de lever i i dag. I<br />
modsætning til for 100 år siden har<br />
vi andre trossamfund, der gør sig<br />
gældende på forskellig vis. Deres<br />
rettigheder og pligter bør drøftes.<br />
Folkekirkens grundlovssikrede<br />
særstilling betyder ikke, at en højere<br />
grad af ligestilling mellem trossamfundene<br />
er mulig på en række<br />
områder. Vi kan heller ikke være<br />
tjent med, at de trossamfund, der<br />
har de fleste af deres medlemmer i<br />
grupper af anden etnisk herkomst,<br />
kommer til at leve i afsondrede<br />
parallelsamfund. Religion kan både<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
integrere og afsondre, og det må<br />
være en klar interesse, at trossamfundene<br />
bidrager til integration i<br />
samfundet. Det gør det påkrævet at<br />
se på § 69 i forbindelse med overvejelserne<br />
om kirkeforfatning.<br />
Vielse af par af samme køn<br />
Det er imidlertid i spørgsmålet om,<br />
hvorvidt registreret partnerskab kan<br />
indgås i kirken, som synes at blive<br />
akut problematisk i forholdt mellem<br />
stat og kirke. Der vist ingen tvivl<br />
om, at hvis der kommer en lov herom<br />
– og det vil der uden tvivl med<br />
Manu Sareen som kirkeminister –<br />
så bliver folkekirken også nødt til at<br />
udarbejde et dertil hørende ritual.<br />
Her melder kirkens højrefløj fra<br />
med det afgørende argument, at<br />
dette er et statsligt indgreb i kirkens<br />
indre anliggender. Og det er også<br />
sandt nok, men samtidig en konsekvens<br />
af det uklare forhold, der er<br />
mellem stat og kirke. Det ville være<br />
klarende, hvis kirkeministeren gav<br />
sig tid og i første omgang nedsatte<br />
en udredningskommission og på<br />
baggrund af dens arbejde fremsatte<br />
lovforsalg om folkekirkens egen<br />
styrelse.<br />
De fleste præster i folkekirken stiller<br />
sig positivt overfor en kirkelig<br />
velsignelse af indgået partnerskab.<br />
Vi har jo et ritual for velsignelse af<br />
borgerligt indgået ægteskab. Sådan<br />
bør kirken også have et ritual for<br />
velsignelse af indgået partnerskab.<br />
Vi skal vel at mærke ikke have et<br />
7
kønsneutralt velsignelsesritual. To<br />
af vore biskopper, Kjeld Holm og<br />
Kresten Drejergaard, har fornylig i<br />
Kristeligt Dagblad erklæret, at partnerskab<br />
er ægteskab, og at det er<br />
absurd at skelne. Deres argument<br />
er, at kærligheden er den samme,<br />
og at ægteskabskriteriet ikke er børneavl<br />
og familiestiftelse, men det,<br />
man føler for hinanden. Ét er, at<br />
man juridisk stadig skelner mellem<br />
ægteskab og partnerskab. Det kan<br />
ændre sig. Men teologisk trænger,<br />
vil til at få udformet en ægteskabsteologi.<br />
For der er forskel al den<br />
stund at et ægteskab er mellem to<br />
køn og et partnerskab mellem to af<br />
8<br />
samme køn. Det gør hele forskellen.<br />
Og den er der! Samtidig forkynder<br />
vi i kirken, at al kærlighed<br />
kommer fra Gud. De to forskellige<br />
vielsesritualer skal naturligvis<br />
afspejle både forskellen og sammenhængen.<br />
Såfremt en ny ordning om forholdet<br />
mellem kirke og stat bliver folkekirkens<br />
fremtid, så vil vi i <strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong> arbejde for, at denne kirke<br />
fortsat rummer de samme bevægelser<br />
og retninger som hidtil. Der er<br />
fortsat brug for den gensidige inspiration,<br />
som de mange stemmer<br />
giver. Men der er også brug for, at<br />
vi bliver os bevidst som kirke.<br />
Erklæring fra <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s bestyrelse<br />
1. Kirken har hidtil rummet<br />
forskellige bibel- og menighedssyn.<br />
Vi kan fortsat være i samme<br />
folkekirke med forskelligt bibelsyn<br />
bundet til bekendelsen til<br />
Jesus som Herre.<br />
2. Sammenhængskraften i<br />
folkekirken er bekendelsen, traditionen<br />
og den folkelige forpligtelse,<br />
der gør folkekirken til<br />
Kirke og ikke en ren rammeordning.<br />
3. Ved bekendelsen som det,<br />
der binder folkekirken sammen,<br />
forstår vi først og fremmest den<br />
apostolske bekendelse: bekendelsen<br />
til den treenige Gud. Dernæst<br />
de lutherske bekendelsesskrifter,<br />
sådan som de må tolkes<br />
ind i en aktuel nutid<br />
4. Ved traditionen forstår vi<br />
gudstjenestelivet som kirkens<br />
centrale livsytring. Gudstjenesten<br />
giver kirken dens identitet<br />
og er dens samlende midtpunkt.<br />
Gudstjenesten er stedet for forkyndelse,<br />
dåb og nadver. Hertil<br />
kommer, at folkekirken traditionelt<br />
har varetaget undervisning,<br />
mission og diakoni. Til folkekir-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
kens tradition hører også forkyndelsesfriheden<br />
og det folkelige<br />
ansvar for kirke og menighed.<br />
5. Ved den folkelige forpligtelse<br />
forstår vi folkekirkens<br />
mulighed og ansvar for at nå alle<br />
dele af vort folk uanset socialt<br />
eller etnisk tilhørsforhold. Folkekirken<br />
er gennem sin forkyndelse<br />
og diakoni forpligtet overfor<br />
hele folket. Netop folkekirken<br />
som folkets kirke giver rum<br />
for en mangfoldighed af initiativer<br />
og arbejdsformer – og er<br />
derved kirke for folket.<br />
6. En virkeliggørelse af ”løfteparagrafferne”<br />
i Grundloven (§<br />
66 og §69) er en naturlig konsekvens<br />
af den demokratiseringsproces,<br />
der allerede er i gang i<br />
folkekirken - og indebærer ikke<br />
en grundlovsændring. En religiøst<br />
indifferent statsmagt skal<br />
ikke definere kirkelige anliggender.<br />
7. En styrelsesordning for<br />
folkekirken indebærer en skelnen<br />
mellem statens og kirkens<br />
opgaver. Civilregistreringen<br />
behøver ikke længere at være en<br />
opgave for folkekirken. Ægteskab<br />
eller registreret partnerskab<br />
kan indgås for den borgerlige<br />
øvrighed. Men folkekirken skal<br />
stå til rådighed, såfremt der<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
ønskes en kirkelig vielse/velsignelse.<br />
Der skal være to ritualer –<br />
ikke et kønsneutralt. Folkekirken<br />
må også fremover kunne rumme<br />
forskellige holdninger til vielse<br />
af par af samme køn.<br />
8. En styrelsesordning for<br />
folkekirken skal endvidere sikre,<br />
at adgangen til præsteembedet<br />
fortrinsvis sker gennem teologisk<br />
kandidateksamen ved et af<br />
landets universiteter. Menighedsfakultet<br />
og Dansk Bibelinstitut<br />
skal fortsat have mulighed<br />
for at forberede de studerende på<br />
lige fod med de teologiske universiteter.<br />
Præsteuddannelsen<br />
skal styrkes gennem en egentlig<br />
lønnet praktikordning. En prøvetid<br />
i forbindelse med ansættelser<br />
bør overvejes.<br />
9. En kirkeforfatning skal<br />
netop holde sammen på folkekirken,<br />
idet den både sikrer rummeligheden<br />
og selvstændigheden i<br />
forhold til det politiske og demokratiet<br />
i egne beslutningsprocesser.<br />
En folkekirke med egen styrelse<br />
skal netop være fri af partiinteresser<br />
og hensyn til den folkelige<br />
opinion.<br />
10. En kirkeforfatning er ikke<br />
en rammeordning, men definerer<br />
folkekirken som Kirke, dvs.<br />
trosfællesskab. Kirkeforfatnin-<br />
9
gen skal udtrykke rigdommen<br />
ved mangfoldigheden og derved<br />
være et modstykke til den individualisme,<br />
der truer det folkelige<br />
fællesskab – en individualisme,<br />
som kirkeligt bl.a. giver sig<br />
udtryk i frikirkedannelser. En<br />
kirkeforfatning skal understøtte<br />
sammenhængskraften i folkekirken.<br />
11. Folkekirken har et dannelsesmæssigt<br />
og pædagogisk<br />
ansvar. Dette ansvar er ikke begrænset<br />
til konfirmationsforberedelsen,<br />
men er i det sekulariserede<br />
samfund blevet en langt mere<br />
omfattende opgave, der omfatter<br />
alle aldersklasser. Troen er en<br />
livslang åndelig dannelsesproces,<br />
som alle kirkens udtryksformer<br />
skal understøtte. Det inde-<br />
10<br />
bærer bl.a., at den kirkelige<br />
pædagogik sætter oplevelse og<br />
erfaring er i centrum.<br />
12. Som flertalskirke er det<br />
en stadig risiko for folkekirken<br />
at havne i en særlig dansk provinsialisme.<br />
Folkekirkens økumeniske<br />
engagement er en nødvendig<br />
inspiration til fornyelse<br />
og teologisk selvforståelse. Kirkens<br />
opmærksomhed overfor og<br />
hjælp til migrantmenigheder er<br />
en konkret og påtrængende økumenisk<br />
opgave. Hertil kommer<br />
deltagelse i kirkens mission.<br />
Ovenstående erklæring skal ikke<br />
opfattes som endelig, men må<br />
forstås som en foreløbig konklusion<br />
på bestyrelsens overvejelser.<br />
Kirkens rolle i det multireligiøse samfund<br />
Af Viggo Mortensen<br />
Redaktøren efterspørger en artikel<br />
om emnet Kirkens rolle i det multireligiøse<br />
samfund i . Jeg begynder<br />
skrivningen af den artikel den morgen,<br />
hvor meddelelsen om den nye<br />
regerings ministerliste bliver<br />
offentliggjort. Kirken har fået en ny<br />
minister, Manu Sareen, den første<br />
minister med indvandrerbaggrund,<br />
der er gået til valg på at kirke og<br />
stat skal adskilles og som nylig har<br />
truet med at melde sig ud af Folkekirken.<br />
Vi lever i sandhed i spændende<br />
nye tider.<br />
Det multireligiøse samfund<br />
Den opgivne titel forudsætter, at vi<br />
lever i et multireligiøst samfund.<br />
Det gentages ofte, men hvad vil det<br />
egentlig sige? Danmark er i<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
udgangspunktet et gammelt kristent<br />
land. Gennem en mere end tusindårig<br />
historie er kristendommen<br />
blevet vævet ind i Danmarks kultur<br />
og identitet. Symbolerne taler deres<br />
tydelige sprog: Korset i flaget og<br />
Kristus i passet. Indtil Grundloven<br />
af 1849 havde mennesker af anden<br />
tro alene én ret i Danmark: Jus emigrandi,<br />
retten til at forlade landet,<br />
for her i landet fulgte man regentens<br />
tro, og den var evangelisk<br />
luthersk.<br />
Men med religionsfriheden kommer<br />
en uforudsigelig spiller på<br />
banen. Vi er konservative, når det<br />
kommer til trosvaner. Det tager sin<br />
tid; men når først friheden er der til<br />
at tænke tro og tale, som man vil,<br />
så bliver den brugt. Resultatet er<br />
mangfoldighed. Hvor der tidligere<br />
var én religion, så er der nu flere,<br />
og som tiden går, bliver der flere og<br />
flere. Pluralismen råder ii .<br />
Danmark som multireligiøst samfund<br />
er således præget af flere tendenser.<br />
Der er den stærkt indgroede<br />
kristendom, der med historiens<br />
vægt afgørende har præget nationens<br />
identitet. Så er der dem, der<br />
vælger at følge en anden konfession<br />
eller tro. Endelig er der de nytilkomne,<br />
mennesker, der på grund af<br />
de muligheder, som globaliseringen<br />
åbner for, flytter sig. De rejser<br />
naturligvis med en bagage, deres<br />
kultur og religion, som de dernæst<br />
forsøger at omplante til nye egne.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
Nye former fødes. Det er således<br />
nogle objektive kræfter der påvirker<br />
udviklingen hen imod et multireligiøst<br />
samfund; således får<br />
udviklingen et skær af uafvendelighed<br />
over sig. Dertil kommer, at<br />
vi i Danmark igennem de seneste<br />
halvtreds år har lidt et enormt traditionstab,<br />
hvad angår viden om, forståelse<br />
for og praktisering af den<br />
kristne tradition. Den nye kirkeminister<br />
afspejler således i sin biografi<br />
meget godt den aktuelle stilling for<br />
Folkekirken.<br />
Konklusionen er: Ja, Danmark er et<br />
multireligiøst samfund. Det modsiges<br />
ikke af den, i sammenligning<br />
med andre europæiske lande, meget<br />
høje medlemsprocent af Folkekirken.<br />
Den afspejler snarere, at kirken<br />
af en stor gruppe mennesker<br />
stadig anses for en stabil ritualleverandør<br />
i forbindelse med civilreligiøse<br />
højtider og ceremonier.<br />
Den evangelisk-lutherske kirke er<br />
den danske folkekirke og understøttes<br />
som sådan af staten.<br />
Grundlovens § 4<br />
Med Grundloven af 1849 bliver der<br />
lavet et kompromis: Religionsfrihed<br />
ja; religionslighed nej. Den<br />
danske Folkekirke blev indskrevet i<br />
Grundloven, idet den i § 4 blev<br />
givet en fortrinsstilling. Efter sit<br />
væsen er Folkekirken således en<br />
statsadministrativ indretning med<br />
11
henblik på varetagelse af befolkningens<br />
religiøse behov. Denne væsensbestemmelse<br />
står dog i et vist<br />
spændingsforhold til den konfessionelle<br />
bestemthed, der ligger i samme<br />
grundlovs tale om det evangelisk-lutherske.<br />
En gnidningsfri<br />
opfyldelse af grundlovens bestemmelser<br />
forudsætter en indforstået<br />
og varsom varetagelse af en<br />
distinktion mellem kirkens indre<br />
anliggender, som de kirkelige myndigheder<br />
tager sig af, og de ydre<br />
anliggender, som er reguleret gennem<br />
Folketing og statslig administration.<br />
Det er denne indforståethed,<br />
som det på det seneste har<br />
kunnet knibe med. Udnævnelsen af<br />
Manu Sareen sætter dette forhold i<br />
relief.<br />
Kirkens rolle<br />
Efter at vi har slået fast, at vi lever i<br />
et således bestemt multireligiøst<br />
samfund, rejses spørgsmålet om<br />
kirkens rolle i et sådant samfund.<br />
Når der her siges kirken, tænkes der<br />
ikke i første række på den borgerlige<br />
indretning kaldet Den danske<br />
Folkekirke, men KIRKEN i betydningen<br />
Jesu Kristi kirke, der ifølge<br />
bekendelsen er de helliges samfund,<br />
hvor evangeliet forkyndes<br />
rent og sakramenterne forvaltes ret<br />
(Confessio Augustana § 7).<br />
Når denne henvisning er givet, ligger<br />
det lige for at sige, at kirkens<br />
opgave selvfølgelig i denne som i<br />
alle situationer er den samme som<br />
12<br />
altid, at forkynde evangeliet og forvalte<br />
sakramenterne. Nogle vil<br />
hævde, at da opgaven er den samme<br />
og givet med sagen selv, så må<br />
også de former, hvorunder det sker,<br />
være de samme. Men det er en<br />
kortslutning. Idet omstændighederne<br />
er forvandlet, må også den<br />
måde, hvorpå kirken varetager sin<br />
opgave være under forvandling.<br />
Den danske Folkekirke bygger<br />
således på en intim forbindelse<br />
mellem folk og kirke, mellem det<br />
folkelige og det kristelige. Når folket<br />
ændrer sig, når folkeligheden er<br />
under forvandling, må også den<br />
måde, som kirken varetager sin<br />
opgave på, være det.<br />
Da den selvfølgelige indforståethed<br />
med det kristne univers ikke kan<br />
forudsættes, må man forsøge at<br />
bibringe mennesker indsigt heri og<br />
tro herpå. Der er en voksende forståelse<br />
for, at noget må gøres for at<br />
formidle evangeliet til nye grupper,<br />
på nye måder og i nye former. Med<br />
andre ord: Tiden råber på mission iii .<br />
Der er sket noget mærkeligt i Danmark.<br />
Vi er blevet enige om noget,<br />
som vi ellers altid har været uenige<br />
om, nemlig definitionen på mission.<br />
Fra Tidehverv til Indre Mission,<br />
fra islamkritisk netværk til dialogfolkene<br />
over grundtvigianerne og<br />
selvfølgelig <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>:<br />
Alle kan være enige om, at mission<br />
er at præsentere og repræsentere<br />
kristendommen overfor mennesker<br />
af anden eller ingen tro. Endvidere<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
er der langt ind i flertalskirkerne en<br />
voksende forståelse for, at uden<br />
mission og evangelisering går det<br />
ikke. Budskabet skal simpelthen<br />
fortælles videre, rygtet skal spredes,<br />
vidnesbyrdet aflægges! Ellers<br />
kommer kristendommen kun til at<br />
overleve som lommer i et flerreligiøst<br />
hav. Der er mange eksempler<br />
på, hvordan kirkerne i Europa i disse<br />
år kaster sig ud i den opgave.<br />
Det hedder noget forskelligt: Nye<br />
Udtryk (Fresh Expressions) i England;<br />
levende menigheder i Norge;<br />
diverse missions- og evangelisationsinitiativer<br />
sættes i værk i mange<br />
europæiske lande. Der er tale om en<br />
næsten frenetisk aktivitet. En voksende<br />
ny selvbevidsthed er også at<br />
spore blandt i hvert fald nogle af<br />
kirkernes repræsentanter. Vi er her<br />
endnu, og vi satser på at være her<br />
også i fremtiden, synes grundstemningen<br />
at være. Men alligevel er<br />
fornemmelsen af, at vi i Europa<br />
lever i kristelige nedgangstider,<br />
svær at blive kvit. Men hvordan det<br />
vil gå er ikke let at sige, for der<br />
foregår i disse år en kamp om det<br />
symbolske rum i Europa. Og det er<br />
vel ikke umuligt at forestille sig, at<br />
denne kamp vil revitalisere noget af<br />
den energi, der tidligere gjorde kristendommen<br />
til Europas mest dynamiske<br />
religion.<br />
I Danmark halter vi bagefter i denne<br />
udvikling. Et forslag til at bruge<br />
reformationsjubilæet i 2017 til at<br />
engagere sig i et tiår for reformation,<br />
som jeg fremsatte på Kirkeministerens<br />
fremtidskonference i<br />
2007 iv , har ikke vundet gehør. Folkekirkens<br />
decentrale struktur og<br />
statsadministrative opbygning forhindrer,<br />
at der tages centrale initiativer<br />
til det allervigtigste: Kirkens<br />
fornyelse. Imens ser vi de overordnede<br />
globale udviklingstendenser<br />
fortsætte:<br />
· De traditionelle konfessionelle kirker er i konstant tilbagegang.<br />
Det er den generelle tendens som præger udviklingen i Europa.<br />
Danmark er med i den udvikling, skønt den går langsommere her.<br />
· Der er eksempler på at nogle uafhængige menigheder kan opleve en<br />
moderat succes. Det vil ikke sjældent være forbundet med den<br />
teologiske retning, som vi kalder fremskridtsteologi (prosperity<br />
gospel) som koncentrerer sig om sundhed og rigdom (health &<br />
wealth).<br />
· Endvidere ser vi en vækst i begreber, der demonstrerer den sammensatte<br />
natur af religionen. Mine religionsvidenskabelige kolleger<br />
bruger betegnelser som hybriditet, bricolage, patchwork og cross<br />
over. Det er sådanne fænomener, man konfronteres med inden for<br />
dialogen med den nye åndelighed.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
13
Mission, dialog og apologetik. Det<br />
er den nye dagsorden. For multireligiøse<br />
samfund er det overlevelsen<br />
om at gøre, at få etableret en dialog<br />
mellem de forskellige religioner og<br />
livsanskuelser. Den kristne kirke er<br />
på én gang kaldet til at udvikle og<br />
understøtte de egne tros traditioner<br />
og samtidig være åben for at forstå<br />
den anden. Dialog og mission må<br />
ikke opfattes som modsætninger;<br />
de viser sig sjældent at være det i<br />
det konkrete religiøse møde.<br />
Endvidere: I en situation, hvor pluralismen<br />
råder, er der behov for at<br />
kirken kan tale med en vis tydelig-<br />
14<br />
· Det betyder, at synkretismen breder sig. Det bliver i stigende grad<br />
vanskeligt at opretholde begrebet som et skældsord, idet det<br />
gradvist har mistet sin overbevisningskraft med indsigten i at<br />
kristendommen er født ind i et synkretistisk miljø og selv antog<br />
synkretistiske former.<br />
hed. Det betyder, at enhver kristen i<br />
multireligiøsitetens tid må være<br />
forberedt på at blive udfordret på<br />
sin tro. Altid er vi således kaldet til<br />
at være rede til at aflægge regnskab<br />
for det håb, der bor i os. Apostelen<br />
giver os også anvisninger på, hvordan<br />
det skal ske, når vi aflægger<br />
den gode bekendelse; det skal ske<br />
med sagtmodighed, gudsfrygt og<br />
god samvittighed (1 Pet 3,15f.).<br />
Viggo Mortensen er professor i<br />
systematisk teologi på Aarhus Universitet<br />
med særligt henblik på kristendommens<br />
globale udvikling og<br />
økumeniske relationer.<br />
i Det har jeg skrevet en bog om Kristendommen under forvandling. Pluralismen som<br />
udfordring til kirken. Univers 2005. Jeg har bemærket mig, at den ofte citeres forkert,<br />
som om den hed Kristendommen under forandring. Men det hedder den ikke.<br />
Det ville være en banalitet, eftersom kristendommen hele tiden forandrer sig. Tesen<br />
er, at vi for tiden gennemgår en mere hurtigt og dermed også mere dramatisk proces,<br />
der udfordrer kristendommen på dens identitet. Den er derfor under forvandling.<br />
ii I forsknignsprojektet Det danske Pluralismeprojekt, har en forskergruppe under<br />
min ledelse dokumenteret den voksende religiøse pluralisme i Danmark. Resultaterne<br />
er nedfældet i en række bøger og artikler, hvortil der kan findes henvisninger på<br />
projektets hjemmeside http://teo.au.dk/csr/pluralismeprojektet/present<br />
iii Kirkeministeriets betænkning 1477 fra 2006 sammenfatter meget godt til indledning<br />
Folkekirkens formålsformulering, som i grunden er lig med missionsbefalingen<br />
(Mat 28,18-20): Folkekirkens mission som kristen kirke er at forkynde Kristus som<br />
hele verdens frelser. Forkyndelsen bygger på den grundforudsætning, at mennesker<br />
ikke ved egen indsats kan gøre sig fortjent til noget over for Gud, men kun kan modtage<br />
alt fra Gud i troen på Jesus Kristus.<br />
iv Folkekirkens fremtid(er) 2007.<br />
Se http://www.km.dk/fileadmin/share/Folkekirkens_fremtid/Oplaeg_samlet.pdf<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
Erfaringer fra den svenske kirke – kan de bruges i<br />
folkekirken?<br />
Af Karen Neergaard Stubkjær, sognepræst i Haslev-Freerslev<br />
Hvordan har den danske højmesse<br />
det? Ja, mange steder har den det<br />
måske godt. Men langt fra alle steder.<br />
Jeg har kollegaer, der siger: den<br />
er død! Der kommer alt for få. ”Og<br />
jeg kan godt forstå det”, sagde en<br />
kollega for nyligt til mig. ”Jeg bryder<br />
mig faktisk ikke selv om at gå<br />
til højmesse. Kulden driver ned ad<br />
væggene i Den danske Folkekirke”.<br />
Har hun ret? Er det sådan, det er?<br />
Mange kan fortælle om andre gudstjenester,<br />
der lykkes. Gudstjenester<br />
for særlige målgrupper søndag<br />
eftermiddag eller på hverdage. Som<br />
opleves helt anderledes levende og<br />
relevante. Fulde af varme og nærvær.<br />
Og det er jo godt at høre om.<br />
Men højmessen søndag formiddag<br />
er for mig at se vores kirkes hovedgudstjeneste.<br />
Det er her, vi følger<br />
kirkeårets gang. Det er her, vi har<br />
dåb og nadver. Det er her, vi mødes<br />
på tværs af alle skel og alle aldre.<br />
Det er her, vi bliver til som Guds<br />
folk. Det er her, vore børn oplæres.<br />
Eller sådan kunne det være ...<br />
Nogen har opgivet den vision. Jeg<br />
har ikke. Men vi skal helt sikkert<br />
arbejde med vores højmesse, for at<br />
den kan blive den der samlende<br />
begivenhed, der danner og sender<br />
os. Og her kan vi hente inspiration<br />
udefra - f.eks. fra Sverige.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
To gange Modéus<br />
I 2007 udkom Martin Modéus’ bog<br />
”Menneskelig gudstjeneste” på<br />
dansk (forlaget Alfa). Den er allerede<br />
læst og citeret af rigtig mange i<br />
Danmark. Mange er begyndt at<br />
sige: ”som Modéus skriver ...”.<br />
Men der er to Modéus-brødre. Og<br />
nu har broderen Fredrik Modéus<br />
lige fået sin bog oversat til dansk:<br />
”Mod til at være kirke” (fra 2005,<br />
Alfa <strong>2011</strong>). De to bøger repræsenterer<br />
den samme holdning til det at<br />
fejre gudstjeneste. Gudstjenesten<br />
ses frem for alt som et mødested.<br />
Martin Modéus henviser til de tre<br />
grundrelationer, Jesus udpeger for<br />
mennesket: relationen til Gud, til<br />
medmennesket og til sig selv. Det<br />
er sammenhængen, i hvilken det<br />
gode liv virkeliggøres. Gudstjenesten<br />
kan ikke være væsensforskellig<br />
for det bærende princip for det<br />
gode liv, siger Martin. Den gode<br />
gudstjeneste har med relationer at<br />
gøre. Den bæres af relationer og<br />
fører til relationer.<br />
Martin Modéus er for en stor del<br />
teoretikeren, der forsyner sin bog<br />
med grundige overvejelser<br />
omkring, hvad ritualer er, kan og<br />
gør. Fredrik Modéus er i høj grad<br />
praktikeren. Han begynder med en<br />
solid indledning, hvor han gennem-<br />
15
tænker, hvad der er den kristne kirkes<br />
identitet – med henblik på at få<br />
gang i samtalen rundt omkring i<br />
vore menigheder. Hvordan ser<br />
gudstjenestelivet ud hos os? Hvordan<br />
kunne vi ønske os, det skulle se<br />
ud? Bogen er forsynet med både<br />
oplæg til samtale og konkrete<br />
arbejdsredskaber – altsammen med<br />
baggrund i Fredriks mange år som<br />
sognepræst ved Helgeandskirken i<br />
Lund. Desuden har han gjort feltstudier<br />
i Sverige med henblik på at<br />
undersøge, hvor kirker og menigheder<br />
trives og vokser. Det gør de,<br />
der hvor mennesker inddrages.<br />
Inddragelse og genkendelighed<br />
Og menigheden skal inddrages i det<br />
velkendte. Det kan være helt fint at<br />
arbejde med gudstjenesteformer og<br />
nye ritualer. Men gudstjenestefornyelse<br />
begynder ikke i liturgien.<br />
Den begynder i relationerne. Hvordan<br />
er det f.eks. at træde ind i en<br />
kirke? Ser vi hinanden? Har vi brug<br />
for hinanden? Hvis der skal ske forandringer<br />
(for sådan nogen skal<br />
måske til), skal de ske langsomt.<br />
Søndagens hovedgudstjeneste skal<br />
ikke bæres af spændende events,<br />
heller ikke af eliteprædikanter eller<br />
solistoptræden. Den skal være<br />
præstationsfri og genkendelig. Og<br />
den skal favne og inddrage, sådan<br />
så menigheden kan kende sig selv i<br />
den. De medvirkende skal repræsentere<br />
så bredt som muligt. Også<br />
børn skal tænkes med og inddrages.<br />
16<br />
Fordi menigheden ikke er hel og<br />
gudstjenesten ikke ægte, hvis der<br />
mangler børn.<br />
Hvordan det her ser ud, kan man<br />
opleve, hvis man besøger Helgeandskirken<br />
i Lund. Sådan ser det<br />
måske ikke ud alle steder i Sverige;<br />
men at man ”ovenfra” lægger op til<br />
en ny bevidsthed omkring det at<br />
fejre gudstjeneste, er der ingen tvivl<br />
om. Det ses ud af kirkens officielle<br />
hjemmeside. Klikker man sig ind<br />
på punktet ”gudstjenester”, er der 4<br />
underpunkter. Man kan læse om<br />
gudstjenestens bøger (bibel, salmebøger,<br />
liturgibog osv.). Man kan<br />
læse om indsamlingsformål. Men<br />
som det første nævnes disse to<br />
punkter: ”Gudstjenesten forandres”<br />
og ”Barnet i kirken”. Punktet om<br />
barnet handler om, hvordan børn<br />
har en helt naturlig plads i vores<br />
gudstjenesteliv. Og læs så, hvad der<br />
står under FØRSTE punkt (”Gudstjenesten<br />
forandres”):<br />
”Utformningen av gudstjänsten och<br />
möbleringen av gudstjänstrummen<br />
har forändrats under åren. Främst<br />
därför att allt fler deltar aktivt med<br />
olika uppgifter som att tända ljus,<br />
läse texter, be förbönen och med<br />
dela ut bröd och vin. Allt oftare står<br />
altaret numera fritt en bit från<br />
väggen eller mitt i rummet med stolar<br />
eller bänkar i halvcirkelform”.<br />
Her opfordres ikke bare til, at gudstjenestens<br />
mange opgaver deles ud<br />
til menighedens ”vi” (og ikke bare<br />
det lønnede personale). Her opfor-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
dres også til, at man overvejer kirkerummets<br />
indretning, så det bedst<br />
muligt tjener fællesskabet!<br />
Kan det her bruges i Danmark?<br />
I Danmark arbejdes der også med<br />
de her ting - under inspiration fra<br />
Sverige eller andre steder. Hvad<br />
kirkerummets indretning angår, kan<br />
jeg anbefale et besøg i Gellerup<br />
Kirke ved Århus, hvor man er<br />
begyndt at tænke højmessens indhold<br />
og sigte sammen med kirkerummets<br />
indretning (se evt. deres<br />
hjemmeside).<br />
I Haslev begyndte vi for 1½ år<br />
siden at arbejde med gudstjenestegrupper.<br />
Vi har mange aktive<br />
omkring vores kirke og har længe<br />
gjort brug af frivillige også<br />
omkring gudstjenesten – ikke bare<br />
som kaffebryggere og børnepassere,<br />
men også som lægmandslæsere.<br />
Men det er nyt for os at have grupper,<br />
der er med i planlægningen, og<br />
som tager et langt større ansvar<br />
søndag formiddag. Som følge af det<br />
har vi ikke længere en betalt kordegn<br />
til at bede indgangsbøn. Det<br />
gør en fra gruppen.<br />
Den pågældende præst mødes med<br />
gruppen en times tid om tirsdagen<br />
forud for søndagens gudstjeneste.<br />
Her taler vi om søndagens tekst og<br />
fordeler opgaver. En særlig opgave<br />
er det for en børneforældregruppe<br />
at hjælpe børn ind med lys, når vi<br />
fejrer barnedåb. Det er, hvad vi<br />
(indtil videre) kan finde ud at ind-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
drage børn i. Og det virker! Gudstjenesten<br />
er godt begyndt, dér hvor<br />
nogle børn fra menighed/dåbsfamilie<br />
går forrest ind, når dåbsbarnet<br />
ledes på plads. Så er glæden tændt<br />
hos de fleste, og vi kan fejre menneskelig<br />
og nærværende gudstjeneste.<br />
Præsten er der stadig brug for! Og<br />
vi præster har fået skærpet bevidstheden<br />
om, at ikke alt i vores<br />
højmesse er lige forståeligt for alle.<br />
Vi giver et par introducerende<br />
replikker til søndagens tema og et<br />
par hjælpende replikker undervejs –<br />
uden at tale alting ned! Her er en<br />
balance at gøre. Det er i det hele<br />
taget ikke blevet nemmere at være<br />
præst. Og det kræver mod. For det<br />
her handler jo også om at turde give<br />
fra sig og lade andre komme til.<br />
Men jeg er overbevist om, at det<br />
her er vigtigt<br />
Fra bus til krop<br />
Professor Anna Marie Aagaard<br />
skriver i sin bog ”Ånd har krop”<br />
(Anis 2005) om, hvor vigtigt det er<br />
at besinde sig på, hvad inkarnationen<br />
betyder. ”Det drejer sig om at<br />
genvinde en kirke med krop: om de<br />
helliges samfund, hvor den kristne<br />
gudsfortælling og sakramentale<br />
praksis indøver mennesker, der<br />
vælger at indlade sig med den kristne<br />
tro, i at lovprise Gud og forholde<br />
sig til virkeligheden (...) på en<br />
måde, der lader sig genkende som<br />
kristen”.<br />
17
Kristen tro og praksis kommer ikke<br />
af sig selv. Vi skal øve os på den, så<br />
den kristne fortælling kan få krop –<br />
og vi blive til levende kirke. Det<br />
begynder søndag formiddag, hvor<br />
vi samles på tværs af aldre og skel<br />
omkrig dåb og nadver, i bøn og<br />
lovsang. Alt for længe og alt for<br />
mange steder har menigheden lignet<br />
en flok mennesker, der var ude<br />
at køre bus, og som i øvrigt ikke<br />
kom hinanden ved. Forrest sidder<br />
chaufføren (præsten). Og om der<br />
var to, ti eller tredive i bussen ...<br />
har det gjort nogen forskel? Om de<br />
så sov... har det gjort nogen forskel?<br />
Bussen kørte - uanset hvad.<br />
18<br />
Sådan må en gudstjeneste ikke se<br />
ud!<br />
Jeg har et håb om, at vores højmesse<br />
må blive en berigende oplevelse<br />
for stadigt flere! I hvert fald skulle<br />
vi, der er ofte deltager i den, gerne<br />
glæde os over den (og ikke fryse i<br />
den, som den først citerede kollega<br />
synes at gøre). Her er vi dybt<br />
afhængige af, at Gud selv vil være<br />
os nær ved sin Helligånd. Men han<br />
har også brug for os. Hvad der skal<br />
til af tiltag rundt omkring kan være<br />
forskelligt. Måske er det bare små<br />
ting, der skal til. Små ting, som kan<br />
gøre en stor forskel. Som en af<br />
Modéus’erne siger: det handler om<br />
at finde dåseåbneren!<br />
”Jeg tænder et lys for dig” om kirkernes kriseberedskab<br />
Af Elizabeth Knox-Seith<br />
I sommerens løb kom kirkerne i<br />
Norden til at stå overfor et uventet<br />
chok, der rystede hele befolkningen:<br />
Tragedien på Utøya og i<br />
Oslo den 22. juli.<br />
Her kom vi alle i berøring med<br />
det ufattelige, det at livet pludselig<br />
kan knægtes – og det ikke<br />
bare af en tsunami eller af en<br />
krig, der utilsigtet rammer<br />
uskyldige civile, men af bevidst<br />
vold, der gennemtænkt er planlagt<br />
til at ramme flest mulige.<br />
Dette udfordrede os som kirke,<br />
og påmindede om, at vi i kirken<br />
har en særlig ressource, som vi<br />
måske ikke altid er så bevidste<br />
om, som vi kunne være. Vi har<br />
en kilde til trøst og håb, som ligger<br />
gemt i selve kernen af evangeliet.<br />
En kilde, der uden at forklare<br />
det ufattelige alligevel sætter<br />
ord på smerten og hjælper os<br />
til at leve igennem den. En kilde,<br />
der midt i anerkendelsen af<br />
smerten altid insisterer på Guds<br />
nærvær i det ufattelige.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
Kirkerne trådte til over hele<br />
Norge, og i mange lokale menigheder<br />
landet over sad frivillige<br />
vagt, nat efter nat, så folk kunne<br />
komme for at tænde lys, sørge<br />
og give udtryk for deres smerte.<br />
Min kollega, pilgrimspræsten<br />
Elisabeth Lidell, skrev allerede<br />
få dage efter følgende beretning<br />
fra Trondheim:<br />
Jeg er på Nidaros Pilgrimsgård<br />
på mit sædvanlige sommerjob. I<br />
aftes var der i Nidaros<br />
Domkirke en ekstra gudstjeneste<br />
i anledningen af denne terror.<br />
Jeg var med, og kirken var<br />
fuld. Direkte ankommet fra ulykkesstedet<br />
kom 16 ganske unge<br />
mennesker ind i kirken: gymnasiaster<br />
og studenter fra Trondheim<br />
og omegn. De satte sig i<br />
koret, og gudstjenesten gik i<br />
gang. Deres forældre var der<br />
naturligvis også, og alle os<br />
andre. Biskop Singsås´ første<br />
langsomme ord var: VI HAR<br />
VENTET PÅ JER! Alle græd. De<br />
unge havde selv ønsket, at vi<br />
skulle synge Nordahl Griegs<br />
“Kringsatt af fiender”, og dertil<br />
et par stærke salmer og bønner.<br />
Midt i gudstjenesten var der<br />
mulighed for lystænding, og jeg<br />
har ikke oplevet noget lignende.<br />
Disse 16 unge, der for to døgn<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
siden har kæmpet for deres liv,<br />
svømmet i havet, gemt sig i huler<br />
og fryserum, spillet døde klods<br />
op ad deres døde kammerater,<br />
gik frem, tændte lys, omfavnede<br />
hinanden og hulkede foran<br />
højalteret. I meget lang tid.<br />
Under alt dette sang en lapkvinde<br />
sin sørgesang, og alle i<br />
kirken græd. Det var Langfredag<br />
anno <strong>2011</strong>. Biskoppen omfavnede<br />
alle de unge. Imens sad<br />
forældrene og holdt om hinanden.<br />
Det var stærk tobak. Jeg<br />
glæder mig over, at kirken tager<br />
imod på denne måde. Blandt<br />
deltagerne i gudstjenesten var<br />
også Røde Kors-folk, og jeg<br />
måtte bare sige dem tak for<br />
deres indsats, da vi gik ud. Ja,<br />
det er specielt at være her!<br />
Denne beretning viser mere end<br />
tydeligt, at kirken i særlige krisesituationer<br />
virkelig HAR en<br />
rolle at spille. Herhjemme blev<br />
udfordringen også taget op, med<br />
en stor mindegudstjeneste i<br />
Københavns Domkirke, og ved<br />
utallige andagter landet over. Jeg<br />
var selv med til at holde en del<br />
af dem i Helligaandskirken i<br />
København, og blev dér berørt<br />
af, hvordan man som præst selv<br />
kan blive båret af det evangelium,<br />
som man må klamre sig til, i<br />
en sådan sammenhæng. Selv kan<br />
19
man ikke sige meget ”klogt” i en<br />
sådan sammenhæng, men er lige<br />
så præget af det ufattelige som<br />
alle andre. Men dykker man ned<br />
i vores kilder, og taler direkte fra<br />
dem, trøstes man ikke bare selv;<br />
det, som er større end nogen af<br />
os runger gennem kirkens rum,<br />
og vi bæres alle ... sammen og<br />
med ordene.<br />
En mor til én af de druknede<br />
unge, der døde ved båd-ulykken<br />
i Norge, en del tid før Utøya,<br />
fortalte i ”Mennesker og Tro”<br />
fornylig, hvordan hun særligt<br />
var blevet båret af ord fra<br />
Davids salmer midt i sin sorg:<br />
”Vandrer jeg end i dødsskyggens<br />
dal, frygter jeg intet ondt, for du<br />
er hos mig, din stok og din stav<br />
er min trøst ...”<br />
Niels He<strong>nr</strong>ik Arendt berettede<br />
engang, hvordan det havde<br />
berørt ham, at mennesker i<br />
Haderslev lige efter 11. september<br />
2001 var flokkedes til Domkirken<br />
og havde lagt blomster på<br />
kirketrappen. Først da kirkepersonalet<br />
kom morgenen efter, så<br />
de alle blomsterne. Ingen i kirken<br />
havde tænkt på, at lige i en<br />
sådan situation skulle kirkedørene<br />
have været lukket op, også<br />
selvom det var helt uden for normal<br />
åbningstid, midt om natten.<br />
20<br />
Denne ”forglemmelse” skyldes<br />
muligvis, at selv vi, som er garvede<br />
kirkefolk, ikke helt selv har<br />
fattet, hvor meget kirken betyder,<br />
netop i en sådan sammenhæng.<br />
Ikke kirken som institution,<br />
men som helligt rum, slet og<br />
ret. Som et rum, hvor mennesker<br />
kan søge hen og finde trøst, midt<br />
i det, som overstiger enhver forstand.<br />
Dette gælder både de store kriser<br />
og de små kriser. En god pilgrimsven<br />
berettede om en drøm,<br />
som kom til at betyde uendeligt<br />
meget, midt i en krise, der ikke<br />
bare berørte hende selv, men<br />
også mange andre. Drømmen<br />
viste to scener: I den første scene<br />
cyklede hun på en besynderlig<br />
vandcykel, i oprørte vande,<br />
midt i en flodkløft. Hun cyklede<br />
og cyklede, og svævede mærkeligt<br />
over vandene, men uden at<br />
komme nogen vegne. Det føltes<br />
som om, at hun i ethvert øjeblik<br />
kunne blive hevet med ned af<br />
bølgerne. I den næste scene var<br />
der pludselig fred. Hun befandt<br />
sig i et lyst, stille rum, kæmpestort,<br />
med en kuppel. Hun tolkede<br />
det selv som ”katedralen”, og<br />
brugte siden drømmen som en<br />
ledesnor. Hver gang, hun følelsesmæssigt<br />
kom ind i de oprørte<br />
vande, midt i den krise, som hun<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
og andre stod i, tænkte hun på<br />
katedralen. Og hun gik konkret<br />
over i kirken, når der var mulighed<br />
for det. Dér kunne hun finde<br />
fred, midt i kampen.<br />
Måske kan man på baggrund af<br />
denne drøm konkludere, at kirken<br />
har en vigtig opgave, nemlig<br />
at være det fredhellige rum, hvor<br />
mennesker kan søge ro, når de<br />
står midt i oprørte vande. Vandene<br />
kan være helt personlige,<br />
eller de kan være udtryk for en<br />
fælles krise, som berører mange.<br />
Uanset krisens omfang og<br />
niveau, skal vi som kirke være<br />
der. Vi kan – som det også gøres<br />
i vidt omfang – udøve krisehjælp<br />
og sjælesorg, og dette har<br />
stor betydning i sig selv. Men vi<br />
skal være opmærksomme på, at<br />
kirken som helligt rum betyder<br />
noget for mennesker. Vi skal<br />
ikke tro, at vi selv skal ”løse”<br />
kriserne, men stole på det større,<br />
som kirken repræsenterer.<br />
Denne bevidsthed kan måske –<br />
hvis vi værner om den - bidrage<br />
til sammenhængskraften i kirken.<br />
Midt i vor egen magtesløshed,<br />
og midt i meningernes<br />
”fygen”, kan det hjælpe os at<br />
hvile i ihukommelsen af, at vi<br />
altid bæres af noget større end os<br />
selv, og at det er dette ”større”,<br />
vi er sat til at formidle og åbne<br />
op for.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
Jeg tænder et lys for dig, min ven<br />
I det lys<br />
er også andre menneskers lys<br />
I din sorg<br />
er også andre menneskers sorg<br />
Må dit lys brænde<br />
og fylde dig<br />
blive til håb midt i smerten<br />
Må dette lys også<br />
blive andre menneskers håb<br />
midt i deres angst<br />
midt i frygten<br />
Andre end jeg har tændt lys<br />
Hver især skinner de<br />
lyser globen op som verdens lys.<br />
Kristus<br />
er blandt lysene<br />
Nærværende<br />
tæt på<br />
som den, der i smerten mærker<br />
hvordan vi hver især<br />
som mennesker<br />
bærer den samme kim<br />
Kimen til at forvandle smerten<br />
til kærlighed, omsorg og håb<br />
Kimen til at blive ét<br />
med det, der altid rækker ud<br />
over os<br />
Kimen til at mærke<br />
at vi er en del af menneskeheden<br />
end del af verden<br />
at vi kan elske hinanden<br />
føle hinandens sorg<br />
i solidaritet<br />
som også Kristus gør det.<br />
(Bøn skrevet på årsdagen for Estonias<br />
forlis – Elizabeth Knox-Seith)<br />
21
Landsmødet den 23. – 24. september <strong>2011</strong> i Viborg<br />
Bestyrelsens beretning<br />
Den hjemlige kirkelige debat<br />
handler i vid udstrækning om –<br />
kirken. Ingen er blinde for, at<br />
der er problemer, skriver biskop<br />
Niels He<strong>nr</strong>ik Arendt i <strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong>s Blad <strong>nr</strong>. 3. Og han<br />
fortsætter: ”Folkekirken mister<br />
medlemmer, ikke så meget i<br />
kraft af udmeldelser, som fordi<br />
dåbsprocenten falder. Men det er<br />
lige så foruroligende, for det er<br />
et udtryk for, at kristendommen<br />
opfattes som irrelevant i de unge<br />
familier. Men i stedet for at<br />
diskutere dette handler den folkekirkelige<br />
debat stadig primært<br />
om institutionen ”folkekirken”,<br />
om dens struktur og organisering,<br />
om dens ledelse, om dens<br />
forhold til staten, om dens forkyndelses-former.<br />
.. Vi tænker<br />
for beskedent om fremtiden. Og<br />
højst sandsynligt er det grunden<br />
til, at vi bliver så indadvendte i<br />
kirken, optagede af institutionen,<br />
på udkig efter hvem vi kan give<br />
skylden for, at fremtidsperspektivet<br />
tegner så kort. Og så<br />
begynder vi at hakke på hinanden.”<br />
Vi har lige haft valg. Den<br />
såkaldte røde blok dannede rege-<br />
22<br />
ring, en regering hvis medlemsog<br />
støttepartier er sindede at se<br />
nærmere på forholdet mellem<br />
stat og kirke. Der tegner sig nu<br />
en langt mere aktivistisk kirkeeller<br />
religionspolitik. Birthe<br />
Rønn Hornbechs linje, at der<br />
skulle være så få forandringer<br />
som muligt i forholdet mellem<br />
staten og kirke, er en synsmåde,<br />
der nu ser ud til at være historie<br />
blot.<br />
Den nuværende debat om adskillelse<br />
af kirke og stat har sin baggrund<br />
i den uklare grænse mellem,<br />
hvad det er, som folketing<br />
og ministerium har myndighed<br />
over, og hvad der er kirkens<br />
”indre anliggender”. Det har<br />
først og fremmest baggrund i<br />
følgende:<br />
1) Præstesager, hvor der er<br />
blevet skredet ind overfor læreopfattelser,<br />
der stred mod folkekirkens<br />
grundlag. Her har det<br />
været kirkeministeriet, der har<br />
anlagt sagen. Men det har netop<br />
rejst fornyet krav om oprettelse<br />
af et kirkeråd, der kunne tage sig<br />
af kirkelige, læremæssige sager.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
2) En lovgivning, der griber<br />
ind i kirkens ”indre anliggender”<br />
som loven om kvinders adgang<br />
til præsteembedet (1947) og den<br />
nu varslede lov om, at registrerede<br />
partnerskab kan indgås i folkekirken.<br />
Her er det især kirkens<br />
højrefløj som Indre Mission og<br />
Luthersk Missionsforening, der<br />
har reageret skarpt.<br />
3) Bundetheden til staten<br />
medfører også, at kirken ikke<br />
har mulighed for selv at udtale<br />
sig om samfundsmæssige og etiske<br />
anliggender. Mange i kirken<br />
føler, at politikerne vil øge deres<br />
indflydelse på kirken. Derfor,<br />
argumenterer man, vil et demokratisk<br />
sammensat kirkeråd kunne<br />
fungere som kirkens stemme,<br />
der vil kunne give kirken profil<br />
og indflydelse i den offentlige<br />
debat.<br />
Både fra kirkelig og politisk side<br />
har kravet om en adskillelse af<br />
kirke og stat haft baggrund i<br />
opfattelsen af det danske samfund<br />
som pluralistisk. Argumentationen<br />
går på, at det er uværdigt,<br />
at mennesker med anden<br />
religion eller med andet kirkeligt<br />
tilhørsforhold end folkekirken<br />
skal henvende sig på kirkens<br />
kordegnekontor med anmeldelse<br />
af fødsel. Kirken skal ikke tage<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
sig af civilregistreringen. I øvrigt<br />
er det ikke rimeligt, at ikke-medlemmer<br />
af folkekirken over<br />
statsskatten bidrager til statens<br />
støtte til folkekirken.<br />
Hvad vil vi i <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>?<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong> har i over 100<br />
år arbejdet for at markere folkekirkens<br />
rummelighed, formidle<br />
samtale mellem de store kirkelige<br />
retninger og styrke folkekirken<br />
som en fælles ramme om<br />
danskernes kristne tro. I dag som<br />
for 100 år siden er det et vigtigt<br />
anliggende for os at pege på det,<br />
der samler frem for det, der skiller.<br />
Netop fordi vi er optaget –<br />
ikke af kirken – men af kirkens<br />
forhold til folket, dvs. kirken<br />
som folkekirke.<br />
På denne baggrund har vi i <strong>2011</strong><br />
som hovedformål for arbejdet i<br />
KC sat:<br />
- at vi så seriøst og synligt<br />
om muligt prøver at modvirke<br />
de aktuelle splittelsestrusler i<br />
folkekirken<br />
- at KC bliver taget<br />
alvorligt som en relevant, uundværlig<br />
og væsentlig faktor i det<br />
folkekirkelige liv<br />
- at vi har et antal<br />
offentlige og synlige events,<br />
hvor KC melder ud på en måde,<br />
23
der skaffer os omtale og især<br />
gør, at menighedsrådsmedlemmer<br />
og andre aktive lægfolk bliver<br />
interesserede i KC.<br />
- at vi gennem en netværksmodel<br />
sikrer flest muliges<br />
tilknytning til KC<br />
Under arbejdstemaet ”Folkekirkens<br />
sammenhængskraft” arbejder<br />
vi nu på at kunne realisere<br />
denne målsætning. Hertil har vi<br />
søgt Christian P. Hansen og<br />
Hustrus Fond, hvorfra vi fik kr.<br />
30.000.<br />
Hvad har vi så foreløbigt gjort?<br />
Vi har sat vores arbejdstema<br />
som overskrift for bladets indhold.<br />
Heraf skal <strong>nr</strong>. 4 være en<br />
udvidet udgave, som også sendes<br />
ud i et større oplag til provstierne<br />
mhp. at give bagrundstof<br />
til konventsdrøftelser. Bestyrelsens<br />
medlemmer har også været<br />
aktive i Kristeligt Dagblads spalter,<br />
hvor der bl.a. kom en kronik<br />
i begyndelsen af marts. Et Sjællandsmøde<br />
blev afholdt den 26.<br />
marts i Jyllinge sognegård og i<br />
den nye Helligåndskirke i Jyllinge<br />
med overskriften ”Folkekirkens<br />
fremtid”. Hertil var repræsentanter<br />
for IM og Grundtvigsk<br />
Forum inviteret til en paneldebat<br />
med os om formiddagen. Og om<br />
eftermiddagen var det mediernes<br />
24<br />
billede af folkekirken, som var<br />
emnet. Ca. 50 deltog. Det viste<br />
sig at være en god måde, hvorpå<br />
vi kunne vise vores ansigt.<br />
Landsmødet her i Viborg har så<br />
været en fortsættelse af vores<br />
projekt, nemlig at arbejde med<br />
temaet om folkekirkens sammenhængskraft.<br />
Som det gælder de foregående<br />
år, så har vi også i dette år fulgt<br />
op på vores engagement i Samtaleforum<br />
og repræsentationer i<br />
en række kirkelige organisationer<br />
som Danske Kirkers Råd,<br />
Bibelselskabet og DSUK. Vi<br />
prøver at være til stede så bredt<br />
som muligt i dansk kirkeliv. Hertil<br />
kommer, at vi i deltager i tilrettelæggelsen<br />
af et PR-fremstød<br />
for menighedsrådsvalget i 2012.<br />
Statement<br />
I bestyrelsen er vi langt fremme<br />
med at udarbejde et statement<br />
eller en erklæring, sat op i 12<br />
punkter. Vi har påny brug for at<br />
profilere, hvad vi selv forstår<br />
ved at være <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>,<br />
ligesom vi havde det for nogle år<br />
siden, hvor vi udgav pjecen<br />
”Folkekirkens fremtid”. Allerede<br />
nu lægger vi et udkast frem, fordi<br />
det er vigtigt for os, at landsmødet<br />
også får mulighed for at<br />
komme med kommentarer og<br />
reaktioner.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
Jeg skal ikke her bruge tid på at<br />
oplæse bestyrelsens udkast, men<br />
blot formulere nogle sammenfatninger:<br />
Folkekirken rummer forskellige<br />
bibel- og menighedssyn. Det må<br />
ikke skille os. For sammenhængskraften<br />
er netop den fælles<br />
bekendelse og traditionen<br />
udtrykt i gudstjenesten, fællesskabet<br />
omkring mission, undervisning<br />
og diakoni, samt det folkelige<br />
ansvar for kirke og menighed.<br />
Som folkekirke har vi endvidere<br />
en forpligtelse til at være<br />
til stedet i alle dele af vort folk.<br />
Vedrørende forholdet stat-kirke,<br />
mener vi ikke, at en religiøs<br />
indifferent statsmagt skal definere<br />
kirkelige anliggender. Her er<br />
stat og kirke vokset fra hinanden.<br />
En ordning af forholdet til<br />
staten kan indebære, at civilregistreringen<br />
overgår til kommunen,<br />
og ægteskab skal indgås for<br />
den borgerlige øvrighed. Folkekirken<br />
skal under alle omstændigheder<br />
stå til rådighed med en<br />
vielse eller velsignelse – og det<br />
med to ritualer. Folkekirken må<br />
fremover kunne rumme forskellige<br />
holdninger til vielse af par<br />
af samme køn.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
En kirkeforfatning skal sikre, at<br />
den gængse adgang til præsteembedet<br />
sker gennem en teologisk<br />
uddannelse ved vore universiteter,<br />
samt at præsteuddannelsen<br />
styrkes gennem en lønnet<br />
praktikordning. Som folkekirke<br />
har vi fortsat et dannelsesmæssigt<br />
og pædagogisk ansvar.<br />
Oplevelse og erfaring er i centrum<br />
af en kirkelig pædagogik.<br />
Deltagelse i kirkens missionsforpligtelse,<br />
det økumeniske arbejde<br />
og opmærksomhed over for<br />
migrantmenigheder hører til en<br />
fri folkekirkes selvfølgelige<br />
opgaver.<br />
Vi må stille det krav til en evt.<br />
kommende kirkeforfatning, at<br />
denne forfatning ikke blot<br />
udtrykker en rammeordning,<br />
men definerer kirken som et<br />
trosfællesskab, hvori der er rum<br />
for mangfoldighed, kreativitet<br />
og en stadig fornyelse. En kirkeforfatning<br />
skal understøtte sammenhængskraften<br />
i folkekirken<br />
og dermed være et værn mod<br />
den individualisme, der truer det<br />
folkekirkelige fællesskab.<br />
16-09-<strong>2011</strong><br />
Henning Nørhøj, Landsformand for<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong><br />
25
Referat fra generalforsamling i <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong><br />
afholdt lørdag, den 25. september <strong>2011</strong>. kl. 15 i<br />
Viborg Domsogns Sognegård.<br />
1. Valg af ordstyrer. Birthe Lund<br />
blev foreslået og valgt, idet hun<br />
bemærkede, at det var sidste gang,<br />
hun lod sig vælge som generalforsamlingsdirigent.<br />
Referent: Sekretær<br />
Søren Chr. Lund<br />
2. Formanden aflægger beretning<br />
om <strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s virksomhed<br />
i det forløbne år.<br />
Udleveret skriftlig beretning blev<br />
oplæst og kommenteret af formand<br />
Henning Nørhøj, og godkendt af<br />
generalforsamlingen som oplæg til<br />
bestyrelsens videre arbejde med<br />
følgende kommentarer: Knud Lund<br />
foreslog udtrykket ”så seriøst og<br />
synligt om muligt” slettet, fordi seriøsitet<br />
og synlighed bør være<br />
underforstået som KC´s arbejdsmål.<br />
Ligeledes bør udtrykket ”statement”<br />
slettes som overflødigt, i forhold<br />
til det gode danske ord, ”erklæring”.<br />
Elisabeth Knox-Seith,<br />
fandt, at formandens fortolkning af<br />
status for bestyrelsens pågående<br />
arbejde med at udarbejde et statement<br />
var tendentiøs, set i forhold til<br />
muligheden af præster med ikketeologisk<br />
baggrund. Tidligere<br />
landsformand Svend Aage Kristoffersen<br />
henstillede til bestyrelsen, at<br />
man gjorde sig bedre bekendt med<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>s historiske mod-<br />
26<br />
stand mod en kirkeforfatning, og<br />
fandt, at en så drastisk ændring i<br />
givet fald måtte forudsætte en<br />
særskilt generalforsamlingsbeslutning<br />
på grundlag af en et forlods i<br />
KC´s blad offentliggjort bestyrelsesforslag<br />
hertil. Kaj Bollmann<br />
præciserede, at en kirkeforfatning<br />
ikke indebærer en løsrivelse af folkekirken<br />
fra staten, men alene en<br />
frigivelse af folkekirken inden for<br />
grundlovens rammer. Og Niels<br />
Henning Klausen tilsluttede sig, at<br />
der måtte være en skarp skelnen<br />
mellem en løsrivelse af folkekirken<br />
fra staten, som i Sverige, og en<br />
anvendelse af grundlovens ”løfteparagraf”,<br />
§ 66, hvorefter ”folkekirkens<br />
forhold ordnes ved lov”. Søren<br />
Chr. Lund erklærede sig uenig i, at<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong> bør anfægte folketingets<br />
adkomst til at lovgive om<br />
kirkelige spørgsmål, som det kan<br />
forstås af formuleringen: ”Vedrørende<br />
forholdet stat-kirke, mener<br />
vi ikke, at en religiøs indifferent<br />
statsmagt skal definere kirkelige<br />
anliggender”. I det hele taget mente<br />
Søren Chr. Lund, at beretningens<br />
omtale af uddrag af et ufærdigt<br />
udkast til statement burde erstattes<br />
med en henvisning hertil, og generalforsamlingen<br />
i stedet burde have<br />
adgang til at drøfte det foreliggende<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
udkast til statement uden for bestyrelsens<br />
beretning. Dirigent Birthe<br />
Lund fandt det ikke muligt, at generalforsamlingen<br />
kunne fjerne et<br />
afsnit af formandens bestyrelsesberetning,<br />
men foreslog, at generalforsamlingen<br />
godkendte beretningen,<br />
men at forsamlingens kommentarer<br />
blev medtaget i referatet,<br />
og i KC´s blad gengivet i umiddelbar<br />
tilknytning til beretningen.<br />
Birthe Lund foreslog, at bestyrelsen<br />
i sit videre arbejde inddrager forslag<br />
om en prøvetid i præsteansættelser,<br />
således at menighedsrådet<br />
kan undgå at måtte hænge i 40 år<br />
på en præst, der ikke passer til sit<br />
sogn. Nathalie Bollmann foreslog,<br />
at man også medtog muligheden for<br />
åremålsansættelser af præster, der<br />
vil kunne have en tilsvarende virkning.<br />
Henning Nørhøj præciserede<br />
afslutningsvis, at de ændringer af<br />
folkekirken, som bestyrelsen arbejder<br />
med at indarbejde i et statement,<br />
alene vil rumme ændringer<br />
indenfor grundlovens rammer. Se<br />
særskilt gengivelse af bestyrelsens<br />
skriftlige beretning andetsteds i bladet.<br />
3. Kassereren forelægger det reviderede<br />
regnskab til godkendelse.<br />
Udleveret skriftlig regnskabsberetning<br />
for 2010 blev gennemgået og<br />
godkendt af generalforsamlingen.<br />
Kasserer Leif Jensen glædede sig<br />
over for første gang i flere år at<br />
kunne fremlægge et regnskab med<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
overskud, nemlig et overskud på kr.<br />
49.874,81 incl. Fondstilskud på kr.<br />
30.000. Egenkapital pr. 31. december<br />
2010 udgør kr. 72.763,03.<br />
4. Valg af mindst 3 medlemmer til<br />
landsbestyrelsen Elizabeth Knox-<br />
Seith og Kaj Bollmann blev genvalgt<br />
for perioden <strong>2011</strong>-2013, mens<br />
Elisabeth Straaby og Poul Møller<br />
Petersen blev nyvalgt for perioden<br />
<strong>2011</strong>-2013.<br />
5. Valg af 2 revisorer.<br />
Elith Sloth og Ellen Mandrup blev<br />
genvalgt.<br />
6. Landsbestyrelsens forslag.<br />
Ingen forslag indkommet.<br />
7. Indkomne forslag.<br />
Ingen forslag indkommet.<br />
8. Eventuelt.<br />
De afgående bestyrelsesmedlemmer,<br />
Flemming Kramp og Arndt<br />
Jessen Hansen blev takket for en<br />
deres mangeårige indsats som<br />
landsbestyrelsesmedlemmer i <strong>Kirkeligt</strong><br />
<strong>Centrum</strong>. Birthe Lund foreslog,<br />
at næste landsmøde ikke<br />
afholdes i Viborg, og lagde op til, at<br />
de lokale folk, der gennem flere år<br />
har trukket det praktiske læs<br />
omkring Viborgdage, inviteres med<br />
tillige med deres ægtefæller.<br />
27
Konstituering<br />
På bestyrelsesmødet den 21.<br />
november har bestyrelsen konstitueret<br />
sig med Hernning Nørhøj som<br />
formand, Kaj Bollmann som næstformand,<br />
Leif Nielsen som kasserer<br />
og Søren Chr. Lund som sekretær.<br />
Bogsiden<br />
v/ Henning Nørhøj<br />
Agnete Holm Hvidt:<br />
På færde. Essays om<br />
natur, historier og<br />
tro. 112 sider, kr.<br />
149,95. Boedal<br />
Agnete Holm Hvidt tager os i denne<br />
bog med på en vandring i det<br />
smukke, men også barske Northumberland<br />
i der nordøstlige England.<br />
Til denne egn knytter sig<br />
munken Venerable Beda (672-<br />
735), som skrev historien om<br />
angelsaksernes kristning. Vi føres<br />
ind i den spænding, der opstod mellem<br />
hedenskabet, den keltiske kristendom<br />
og den romerske: Og så er<br />
Grundtvig også med på rejsen. Han<br />
var optaget af den angelsaksiske<br />
kristendom og de oldengelske skrifter,<br />
hvilket bl.a. resulterede i oversættelsen<br />
af det oldengelske kvad<br />
om Beowulf. Læseren møder i<br />
bogen iagttagelser og beskrivelser,<br />
som ikke kan andet end at i give<br />
28<br />
stof til eftertanke over, hvad det vil<br />
sige at være kirke og ikke mindst,<br />
hvad vi kan lære af kirkens historie”.<br />
Mødet med en fjern tids kirke<br />
kan blotlægge afgørende træk ved<br />
dens identitet, som i vores egen tid<br />
er underbelyst eller undertrykt”,<br />
skriver Agnete Holm Hvidt.<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
Menneskets ondskab og livets<br />
godhed. Løgstrups filosofi om tilværelsen.<br />
Århus universitet <strong>2011</strong><br />
En gruppe forskere ved Århus Universitet<br />
har sat sig for at udgive en<br />
studiekreds- og undervisningsbog<br />
om Løgstrups filosofi. Bogen indeholder<br />
en kort introduktion til Løgstrups<br />
filosofi. Dernæst følger tre<br />
afsnit, som er bygget op om følgende<br />
temaer: Etik – metafysik – Løgstrup<br />
i det 21. århundrede. Hvert<br />
afsnit indeholder så en række korte<br />
oplæg med titler som f.eks. Når Gud<br />
går i vejen – Dagen derpå – den grusomme<br />
Gud. Løgstrup og det ondes<br />
Karl Ove Knausgård: Alting har<br />
en tid. Lindhardt og Ringhof<br />
<strong>2011</strong>. 495 sider, kr. 199, -<br />
Den norske forfatter Karl Ove<br />
Knausgård er nok så kendt for sin<br />
store debutroman om læreren He<strong>nr</strong>ik<br />
Vankel, Ude af verden - og nu<br />
det store firebindsværk, Min kamp.<br />
Når Alting har sin tid skal omtales<br />
her på bogsiden, så er det først og<br />
fremmest på grund af bogens tre<br />
spor: englenes væsen, bibelhistorie<br />
og det moderne menneskes længsel<br />
efter det guddommelige. Det første<br />
spor om englene er en gennemsøgning<br />
af Bibelen for at finde sporene<br />
af engle og fortsætter i den italienske<br />
engleforsker fra 1500-taller,<br />
Antonio Belloris og hans skrift om<br />
englenes natur. Det andet spor, som<br />
er bogens altoverskyggende indhold<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
problem –<br />
hvorfor er der<br />
noget og ikke<br />
intet. Alle<br />
oplæg er forsynet<br />
med<br />
spørgsmål.<br />
Bogen er først<br />
og fremmest<br />
ment til brug i<br />
gymnasiet og<br />
i højskolen. Men den er i høj grad<br />
også anvendelig i kirkens voksenundervisning.<br />
Bogen er gratis og fås<br />
ved henvendelse til Rene Dybdal,<br />
rdp@teo.au.dk.<br />
er hans genfortælling<br />
af<br />
historien om<br />
Kain og Abel,<br />
Noahs ark og<br />
syndfloden.<br />
De er slet og<br />
ret svimlende<br />
læsning. I<br />
hans brug af<br />
de bibelske<br />
historier finder vi nuancerede og<br />
psykologisk dybtgående personportrætter<br />
og dertil en masse dramatik.<br />
Og så vender vi i det tredje spor tilbage<br />
til hovedpersonen fra debutromanen,<br />
He<strong>nr</strong>ik Vankel, det selvdestruktive<br />
og søgende menneske.<br />
Hvad der i alt fald optog mig mest<br />
ved læsningen, var bibelhistorierne,<br />
som Knausgård håndterer med sin<br />
utroligt billedskabende fortælleevne.<br />
29
Den kirkelige andedam<br />
Af Flemming Kramp<br />
Det blev en gruelig<br />
kold vinter. Vinden<br />
peb i træerne<br />
og nede i andegården<br />
frøs ænderne, så<br />
det knagede. Det kneb med at<br />
holde varmen, så nogle af<br />
ænderne besluttede at rykke tættere<br />
sammen og lade nogle af<br />
andehusene stå tomme vinteren<br />
over. Det var nu også lidt hyggeligere,<br />
når man var mange sammen.<br />
Strengt taget kunne man godt<br />
klare sig med nogle færre andehuse,<br />
men det var altid de andres<br />
hus, der kunne undværes, så derfor<br />
blev det ved snakken.<br />
I sommerens løb afholdt man<br />
en konkurrence for at finde de<br />
smukkeste andehuse. Det var<br />
især de gamle huse, man var glade<br />
for. De nye moderne andehuse<br />
lå i bunden.<br />
Der var dog nogle fremsynede<br />
ænder, der var bange for, at<br />
andre ville komme og bestemme<br />
bl. a. hvad de tomme andehuse<br />
skulle bruges til, så de besluttede<br />
at stifte ’Frit Forum for Andedammens<br />
Fremtid’, hvor de kunne<br />
forberede sig på de nye tider.<br />
Og hvad så ellers?<br />
30<br />
- Kristendemokraterne kom<br />
ikke i folketinget ved valget i<br />
september.<br />
- Ny kirkeminister blev<br />
Manus Sareen, og ministeriet tog<br />
navneforandring til ’Ministeriet<br />
for Kirke og Ligestilling. Det<br />
var nok det almindelige præstedømme<br />
de tænkte på.<br />
- Ved en morgenandagt i radioen<br />
sagde præsten ’Gud’ i stedet<br />
for ’Herren’ i ’Gud velsigne dig<br />
og bevare dig’. Det må man<br />
ikke, for ritualer er sakrosante,<br />
indtil de ikke er det. Gud Herren<br />
tager det nok med ophøjet ro.<br />
- Indre mission fejrer 150 års<br />
jubilæum, bl. a. med en fin bog:<br />
’En bevægelse i bevægelse’.<br />
- Ca. 500 kg kobber og bronze<br />
er stjålet fra Frederiksberg<br />
Kirkegårds gravminder, og også<br />
andre steder stjæler man metal<br />
tilomsmeltning.<br />
- Ingen af de tre præster ved<br />
Kristkirken i Kolding vil vie fraskilte.<br />
Det gav lidt postyr. Det<br />
samme gør spørgsmålet om en<br />
egentlig vielse af to personer af<br />
samme køn.<br />
Det springende punkt er<br />
ritualet for en sådan vielse.<br />
- Forfølgelse af kristne er<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong>
mere udbredt end før i en del<br />
lande. Men den såkaldte<br />
udlændingeservice tror ikke rigtig<br />
på det.<br />
Folkekirketræthed<br />
Af Jens Ole Christensen<br />
Jeg er én af de missionsfolk, der<br />
har besluttet at holde fast ved folkekirken.<br />
Så længe det overhovedet er<br />
forsvarligt.<br />
Samtidig er det tydeligt, at jeg tilhører<br />
en truet art. Faktisk besvarer<br />
jeg jævnligt henvendelser, med<br />
variationer over temaet: ”Hvad skal<br />
der til, for at du går?” og ”Er det<br />
ikke, fordi du er så gammel, at du<br />
holder fast i folkekirken?” Jeg har<br />
nemlig nået den høje alder af 55 år.<br />
I denne klumme vil jeg derfor gerne<br />
beskrive og overveje, det opbrud<br />
som der er blandt yngre missionsfolk<br />
og karismatikere i disse år. For<br />
der er et opbrud, som er til at tage<br />
og føle på: i LM har vi dags dato 16<br />
frimenigheder med mellem 1500 og<br />
2000 medlemmer,. Derudover er<br />
der mindst 10 missionske valgmenigheder<br />
og et antal valg- og frimenigheder<br />
med tilknytning til Dansk<br />
Oase. Det er ikke mange procent af<br />
folkekirkens medlemsskare; men<br />
det er aktive kirkefolk . I en by<br />
som Århus fylder fri-og valgmenig-<br />
<strong>Kirkeligt</strong> <strong>Centrum</strong>, oktober kvartal <strong>2011</strong><br />
- Nye fund i Jelling viser at<br />
Harald Blåtand ikke kristnede<br />
danerne. Hvem var det så? –<br />
eller blev det ikke til noget?<br />
hederne endog særdeles meget.<br />
Hvis man spørger til motiverne for<br />
denne udvikling, så kommer der et<br />
kompliceret mønster frem.<br />
Nogle steder kan lokale forhold<br />
spille en rolle. I hvert fald fire<br />
menigheder er dannet, efter at – til<br />
tider relativt store - missionske<br />
mindretal er blevet forbigået ved<br />
præstevalg. Ølgod og Århus Bykirke<br />
er markante eksempler på det.<br />
Men malet med bred pensel ser jeg<br />
tre motiver, der vikler sig ind i hinanden:<br />
En reaktion på folkekirkens teologiske<br />
udvikling. Her spiller ikke<br />
mindst sagen om vielse af homoseksuelle<br />
en rolle. Når man de<br />
senere år ser en del ældre og meget<br />
kirketro folk gå med i de nyere<br />
menigheder, eller flirte med tanken,<br />
spiller denne sag en stor rolle: ”Jeg<br />
vil ikke om nogle år risikere at<br />
skulle give mine børnebørn en salmebog<br />
i konfirmationsgave med<br />
det ritual,” sagde en kvinde på min<br />
alder.<br />
31
Returadresse: Leif Jensen, He<strong>nr</strong>ik Gernersvej 11, 8800 Viborg<br />
Ønsket om nye menighedsformer.<br />
Man skal ikke være blind for, at der<br />
er et betydeligt formoprør i dette.<br />
En del af menighedsdannelserne<br />
bevæger sig mod et evangelikalt<br />
formsprog, rytmisk musik, brug af<br />
visuelle virkemidler og er i praksis<br />
rettet ind mod yngre aldersgrupper.<br />
Men det er også ønsket om et mere<br />
forpligtet og mangesidet menighedsliv,<br />
der spiller en rolle. Man vil<br />
gerne i dialog og i handlingsfællesskab<br />
i mange af de nye menigheder.<br />
Missionale menigheder og discipelskab<br />
er nye buzzwords.<br />
Ellipsestrukturens sammenbrud.<br />
Missionsfolk har som hovedregel<br />
levet deres menighedsliv i en ellipse<br />
med to brændpunkter: kirke og<br />
missionshus. Dette fungerede godt<br />
i mere langsomme samfund og fungerer<br />
stadig i mange landsamfund.<br />
Men det er blevet vanskeligt, ikke<br />
mindst for travle børnefamilier i<br />
byerne at få det til at fungere. Derfor<br />
ser man også i Luthersk Mission<br />
at frimenigheder ofte er et<br />
byfænomen, hvor vækstlaget er<br />
børnefamilierne.<br />
Hvad stiller vi op med dette?<br />
For mig at se er den tid forbi, hvor<br />
det giver mening at polemisere mod<br />
fri- og valgmenighedsdannelser.<br />
Folkekirketrætheden er for markant,<br />
og den stigende individualisme<br />
gør, at folk i høj grad spørger:<br />
What’s in it for me”<br />
Folk spøger om hvilke varer, der er<br />
på hylderne, og hvilke argumenter,<br />
der er for at ”blive”.<br />
Derfor vil jeg gerne kort pege på tre<br />
vigtige faktorer:<br />
Den teologiske udvikling gør det<br />
nødvendigt at få gang i en dialog<br />
internt i folkekirken, hvor vi tager<br />
hinanden langt mere alvorligt, end<br />
det hidtil har været tilfældet.<br />
Det er vigtigt, at klassisk teologiske<br />
profilmenigheder, får gode vilkår.<br />
Ikke mindst i byerne.<br />
Der må skabes plads til et mere<br />
nutidigt formsprog i de menigheder,<br />
hvor folk ønsker det.