Ranum Seminarium 1848-2011 - VIA University College
Ranum Seminarium 1848-2011 - VIA University College
Ranum Seminarium 1848-2011 - VIA University College
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
en beretning fra en udkant midt i verden<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
<strong>1848</strong>-<strong>2011</strong><br />
af Hans Støttrup Jensen
en beretning fra en udkant midt i verden<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
<strong>1848</strong>-<strong>2011</strong><br />
af Hans Støttrup Jensen
Formuleringen ”en udkant midt i verden” er hentet fra Knud Sørensens<br />
digt ”I en udkant midt i verden” (Knud Sørensen, Udvalgte digte<br />
1965-93, Gyldendal, 2001)<br />
For- og bagsidefoto er taget af Ole Christoffersen, <strong>Ranum</strong><br />
For hjælp til fremskaffelse af øvrige fotos vil jeg gerne takke Jens Kristian<br />
Nielsen og Christian Ejner F. Madsen, Lokalhistorisk Forening<br />
for <strong>Ranum</strong> og Omegn – samt Ove Bak<br />
Udgivet i forbindelse med lukningen af Pædagoguddannelsen i <strong>Ranum</strong><br />
den 28. januar <strong>2011</strong><br />
Udgivelsen er støttet af Pædagoguddannelsen Midt-Vest, <strong>VIA</strong> <strong>University</strong><br />
<strong>College</strong><br />
Layoutet af Lisa Pape, <strong>VIA</strong> <strong>University</strong> <strong>College</strong>, Campus Viborg<br />
Trykt af ScandinavianBook A/S i et oplag på 400 stk.
Indholdsfortegnelse<br />
Forord........................................................................... 4<br />
Indledning.................................................................... 5<br />
1..<strong>Ranum</strong>.<strong>Seminarium</strong>.<strong>1848</strong>-1900............................... 7<br />
1.1..Institutionshistorien............................................... 7<br />
1.1.1..<strong>1848</strong>-1865:.<br />
...........Etablering,.den.første.krise.og.konsolidering........ 7<br />
1.1.2..1865-1880:.<br />
...........I.privatseminariernes.skygge<br />
..........–.eksistenskrisen.i.1870’erne................................15<br />
1.1.3..1880-1900:.<br />
...........Fremgang.og.på.ny.krise.................................... 20<br />
1.2..Eleverne.og.lærerne..............................................27<br />
1.2.1..Eleverne.–.hvor.mange.var.de?...........................27<br />
1.2.2..Eleverne.–.hvem.var.de?.................................... 30<br />
1.2.3..Lærerne.–.antal.og.baggrund............................. 36<br />
1.3..Undervisningen.og.seminarielivet.........................38<br />
1.4..Egnen.og.seminariet..............................................47<br />
2..<strong>Ranum</strong>.<strong>Seminarium</strong>.1900-1950............................. 52<br />
2.1..Institutionshistorien..............................................52<br />
2.1.1..1900-1925:.<br />
...........Vækst,.stabilisering.og.nyt.byggeri......................52<br />
2.1.2..1925-1940:.<br />
...........Læreruddannelsesloven.af.1934,<br />
..........krise.og.igen.byggeri........................................... 55<br />
2.1.3..1940-1950:.<br />
...........Besættelsestiden,.øvelsesskolekrisen<br />
..........og.Kaalund-Jørgensen.sagen.............................. 59<br />
2.1.4..Seminariet.og.egnen...........................................62<br />
2.2..Eleverne.–.hvor.mange.og.hvem?..........................62<br />
2.3..Undervisning.og.seminarieliv................................70<br />
3..<strong>Ranum</strong>.<strong>Seminarium</strong>.1950-1987............................. 75<br />
3.1..1950-1980:.<br />
........Vækstperiode.med.tilbagevendende.kriser............75<br />
3.2..Elever,.undervisning.og.seminarieliv......................78<br />
3.3..1980-1987:.<br />
........Slutspillet.for.lærerseminariet.i.<strong>Ranum</strong>..................85<br />
4..<strong>Ranum</strong>.Pædagogseminarium.1984-<strong>2011</strong>............... 90<br />
Efterskrift.................................................................... 96<br />
Bilag:.Forstandere.og.rektorer.<br />
ved.<strong>Ranum</strong>.<strong>Seminarium</strong>.<strong>1848</strong>-2006..............................97<br />
Kilder.og.litteratur...................................................... 98
4<br />
Forord<br />
Når fortiden skal genskabes gennem historieskrivning er to forhold af<br />
væsentlig betydning. Det ene drejer sig om omfanget og kvaliteten af<br />
det kildemateriale, som står til rådighed for historieskrivningen, det<br />
andet om historieskriverens egen andel i den fortid, som skal beskrives.<br />
Begge forhold har spillet en rolle for min fremstilling af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s<br />
mere end 160-årige historie.<br />
Jeg har valgt at lægge hovedvægten på seminariets ældste historie,<br />
fordi mit kildemateriale har indbudt til denne prioritering. Landsarkivets<br />
materiale om <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> er fyldigst for perioden frem<br />
til ca. 1925 og bliver derefter mere sparsomt. Med en systematisk<br />
gennemgang af undervisningsministeriets arkivalier i Rigsarkivet kan<br />
der muligvis rettes op på denne ubalance. En sådan undersøgelse har<br />
ikke været muligt inden for nærværende projekts tidsmæssige og økonomiske<br />
rammer.<br />
Prioriteringen af fremstillingen har imidlertid også været påvirket af,<br />
at jeg som medarbejder og senere leder på seminariet selv har været<br />
en del af institutionens nyere historie. Min version af denne del af<br />
historien vil derfor blive et partsindlæg, som hører hjemme i anden<br />
sammenhæng.<br />
Dermed også være sagt, at <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s historie ikke er slut.<br />
Vi har mange historier til gode endnu.<br />
Hans Støttrup Jensen<br />
<strong>Ranum</strong>, december 2010
Indledning<br />
Historien om <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> begynder i Thy, i den lille by<br />
Snedsted, for ca. 200 år siden. Den 5. juni 1812 resolverede Frederik<br />
VI, at der skulle oprettes et seminarium i Snedsted ”for indtil 15 Subjekter<br />
af Bondestanden” med den lokale sognepræst som forstander. Til<br />
at huse seminarieundervisningen blev der opført en bygning, der senere<br />
blev udvidet i 1826-27. I begyndelsen af 1840’erne var seminariebygningen<br />
imidlertid blevet for lille til det daværende antal elever –<br />
der efterhånden var vokset til ca. 40 – og desuden trængte bygningen<br />
stærkt til istandsættelse, ligesom der også manglede et lokale til seminariets<br />
gymnastikundervisning. Derfor skulle der tages stilling til, om<br />
man skulle gå i gang med en omfattende istandsættelse af seminariet<br />
eller opføre helt nye bygninger til brug for undervisningen. Byggesagen<br />
blev anledningen til, at biskoppen i Aalborg – som var medlem af<br />
seminariets direktion – foreslog at flytte institutionen til et mere ”bekvemt”,<br />
dvs. et mere centralt beliggende sted i forhold til Aalborg og<br />
Viborg stifter ”for hvilke dette <strong>Seminarium</strong> nærmest er bestemt”. Efter<br />
en længere korrespondance mellem kancelliet og de stedlige myndigheder<br />
faldt valget på <strong>Ranum</strong> som nyt hjemsted for seminariet, og den<br />
5. februar 1847 udstedte Chr. VIII <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s fødselsattest<br />
i form af en kongelig resolution med følgende ordlyd:<br />
”Vi ville allernaadigst, at det for tiden i Snedsted beliggende Skolelærer-<br />
<strong>Seminarium</strong> forlægges til <strong>Ranum</strong> Præstegaard i Bjørnsholm-Malle Pastorat<br />
i Slet Herred i Aalborg Amt, Viborg Stift, og bifalde Vi, at den ny<br />
Seminariebygning opføres efter den Os forelagte af Muurmester Bosch<br />
forfattede Tegning med tilhørende Overslag til Beløb 2125 Rd. 2 Sk.,<br />
samt at det til Seminariet fornødne Gymnastikhuus opføres efter den Os<br />
ligeledes forelagte af Materialforvalter Jacobsen forfattede Tegning med<br />
det af Muurmester Bosch affattede Overslag til Beløb 900 Rd. 4 Sk.<br />
I øvrigt bliver den nye Seminariebygning dog ikke at tage i Brug, førend<br />
den nuværende Sognepræst ved Bjørnsholm og Malle Menigheder La<br />
Cour allernaadigst er forflyttet, og den nuværende Forstander for Seminariet<br />
i Snedsted, Sognepræsten for Snedsted og Nørhaae Menigheder Müller,<br />
saaledes kan overtage Bjørnsholm og Malle Sognekald i forbindelse<br />
med Seminariets Flytning til <strong>Ranum</strong> Præstegaard.” 1<br />
Seminariet skulle bestyres af en direktion bestående af biskoppen i<br />
Viborg Stift, stiftamtmanden samme sted og provsten for det herred,<br />
hvori seminariet var beliggende, dvs. Slet Herred.<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s forhistorie placerer det således i rækken af datidens<br />
præstegårdsseminarier 2 . Baggrunden for disse seminarier skal<br />
søges i oplysningstidens landboreformer i slutningen af 1700-tallet,<br />
der også medførte en fornyet interesse for landets skolevæsen manifesteret<br />
i form af skoleanordningerne af 1814. Anordningerne udgjorde<br />
slutstenen på den store skolekommissions arbejde, der strakte sig<br />
over 25 år. Allerede tidligt i dette forløb havde kommissionen indtænkt<br />
læreruddannelsen som en vigtig forudsætning for en reform<br />
af almueskolen. Derfor tog kommissionen initiativ til oprettelsen af<br />
kongerigets første lærerseminarier, nemlig Blaagaard <strong>Seminarium</strong> i<br />
1<br />
Niels Kjær ”Fra Snedsted til <strong>Ranum</strong>. En Seminarieflytnings Historie” i <strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium <strong>1848</strong> – 1948, Universitetsforlaget i Aarhus 1948, s. 7-23 og C.M.C.<br />
Kvolsgaard, Seminariet i Snedsted 1812-48 og <strong>Ranum</strong> <strong>1848</strong>-98 i Anledning af <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong>s Jubilæum, Aalborg, 1898, s. 2-10<br />
Om Snedsted <strong>Seminarium</strong>s historie se Egon Kristiansen, ”Snedsteds <strong>Seminarium</strong>s<br />
kirkelige og folkelige betydning på egnen” i Historisk Årbog for Thy og Mors og V. Han<br />
Herred 1978, s. 69-107 og samme forfatter ”Snedsteds <strong>Seminarium</strong>s kirkelige og folkelige<br />
betydning Nordjylland” i Vendsyssel Årbog 1986, s. 49-74<br />
2<br />
Allerede i perioden 1816-1820 havde <strong>Ranum</strong> haft sit første præstegårdsseminarium<br />
oprettet af sognepræst Ignatius Becher. Seminariets korte historie er grundigt beskrevet<br />
i Karl Nielsen, ”Viborg stifts ældste seminarium” i Fra Viborg Amt 1974, Årbog udgivet<br />
af Historisk Samfund for Viborg Amt, s. 73-130<br />
5
6<br />
København i 1790 og Bernstorffsmindes <strong>Seminarium</strong> på Brahetrolleborg<br />
i 1794. Disse seminarier blev imidlertid mødt med stor skepsis.<br />
Stærke kræfter i samtiden var af den opfattelse, at undervisningen på<br />
disse institutioner skød langt over målet og resulterede i opblæste og<br />
indbildske elever, der ikke egnede sig som lærere i den danske almueskole.<br />
Efter udenlandsk forbillede var de indrettet som kostskoler i<br />
herskabelige omgivelser. Set fra såvel statens som elevernes synspunkt<br />
var uddannelsen derfor forbundet med betydelige omkostninger.<br />
Den ideologiske modstand mod disse seminarier kombineret med<br />
de økonomisk svære tider under Napoleonskrigene i begyndelsen af<br />
1800-tallet gav stødet til en ny type lærerseminarier, nemlig de såkaldte<br />
præstegårdsseminarier med den lokale sognepræst som forstander<br />
og førstelærer. Sammen med som regel to andre lærere – benævnt<br />
anden- og tredjelæreren – varetog forstanderen den daglige undervisning<br />
på seminariet sideløbende med, at han passede sit præstekald.<br />
Under deres ophold på seminariet skulle eleverne selv sørge for kost<br />
og logi ved at søge indkvartering under beskedne forhold hos den lokale<br />
befolkning. Denne seminariemodel blev efterhånden den dominerende.<br />
Økonomisk set var den mere overkommelig for den slunkne<br />
statskasse og samtidig levede den op til tidens krav om at opdrage og<br />
uddanne eleverne til ”nøisomme og tarvelige Skolelærere”. 3<br />
Disse overvejelser var også baggrunden for, at <strong>Ranum</strong> blev valgt som<br />
seminarieby frem for den nærliggende men noget større by Løgstør.<br />
Begge lokaliteter opfyldte kravet om en central beliggenhed, idet<br />
området omkring Limfjorden ved Løgstør udgjorde et grænseområde<br />
mellem Aalborg og Viborg Stift. Men Løgstør kunne ikke komme<br />
på tale som hjemsted for et seminarium, da eleverne her – som stiftamtmanden<br />
for Aalborg Stift udtrykte det – kunne: ” ... faa Smag paa<br />
3 Om de første lærerseminarier se Ingrid Markussen ”Læreruddannelsens første tid<br />
– 1791 til ca. 1830” i Karen B. Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to<br />
århundreder, Syddansk Universitetsforlag 2005<br />
Kjøbstadslivet, hvilket deres fremtidige Bestemmelse burde fjerne Dem<br />
fra” 4 . ”Nøjsomhed og beskedenhed” var hovedoverskriften for datidens<br />
læreruddannelse. Og endnu i 1891 kunne direktionen for seminariet<br />
i <strong>Ranum</strong> afvise, at institutionen blev flyttet til en købstad med<br />
følgende betragtning: ” ... at ligesom de vordende Lærere for den aldeles<br />
overvejende Deel skulde virke for Bondealmuen, og ligesom man maatte<br />
ønske og antage, at disse Lærere, saa at sige gjennemgaaende, vilde udgaae<br />
fra Bondestanden, saaledes maatte ogsaa Seminariernes Hjemstavn være<br />
på Landet.” Ellers ville et vigtigt led i elevernes opdragelse gå tabt,<br />
nemlig: ” ... Tilfredsheden med deres Stand og Kaar, Evnen til senere hen<br />
at kunde finde sig tilrette i deres tarvelige, begrændsede Forhold”. 5<br />
På længere sigt viste denne landlige placering sig dog at blive de<br />
kgl. seminariers – og heriblandt ikke mindst <strong>Ranum</strong>s – akilleshæl.<br />
Seminariets historie i <strong>Ranum</strong> er en beretning om en institution som<br />
gennem mere end 160 år kæmpede med og mod dette vilkår. Men<br />
det er også historien om en institution, der formåede at yde sit store<br />
bidrag til landets lærer- og pædagoguddannelse, og som kulturelt<br />
satte sine tydelige spor i en egn, der i dag i medierne omtales som en<br />
del af ”Udkantsdanmark”. Op- og nedture for denne institution er<br />
emnet for fremstillingen på de følgende sider. Hvis denne fremstilling<br />
samtidig kan tjene som et korrektiv til den unuancerde debat om det<br />
formørkede og kulturløse ”Udkantsdanmark”, er det ikke utilsigtet.<br />
4<br />
Niels Kjær ”Fra Snedsted til <strong>Ranum</strong>. En Seminarieflytnings Historie” i <strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
<strong>1848</strong> – 1948, Universitetsforlaget i Aarhus 1948, s. 12<br />
5<br />
LAV B004-1168, Viborg Stiftsamt, Journalsager vedr. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1890-1903,<br />
direktionens skrivelse til ministeriet af 2. August 1893
1 <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-1900<br />
1.1..Institutionshistorien<br />
1.1.1..<strong>1848</strong>-1865:.<br />
...........Etablering,.den.første.krise.og.konsolidering<br />
Den vanskelige etableringsperiode <strong>1848</strong>-51<br />
Den 1. september <strong>1848</strong> påbegyndte seminariet i <strong>Ranum</strong> sin undervisning<br />
med i alt 36 elever fordelt på en nyoptaget 1. klasse 6 og en<br />
2. klasse som flyttede med fra Snedsted. Læreruddannelsen var på<br />
dette tidspunkt indskrænket til et 2-årigt kursus – kun seminariet i<br />
Jonstrup gennemførte læreruddannelsen som et 3-årigt forløb. Forstander<br />
og sognepræst i Snedsted siden 1842 Ludvig Chr. Müller<br />
(1806-51) havde indvilget i at lade sig forflytte til <strong>Ranum</strong> og blev<br />
således stedets første seminarieforstander – og i kraft af præstegårdseminariernes<br />
dobbeltembede tillige sognepræst i Bjørnsholm-Malle<br />
sogn. Müller var en af sin samtids betydelige kulturpersonligheder.<br />
Han var uddannet teolog men udmærkede sig også som sprogmand<br />
og historiker med en lang række bogudgivelser. Hans studier i de<br />
østerlandske sprog og i Islands sprog og historie gav ham tilnavnene<br />
den ”hebraiske” og ”islandske” Müller. I sin ungdom havde han været<br />
huslærer for Grundtvigs sønner, og han opretholdt livet igennem en<br />
tæt tilknytning til Grundtvig, hvilket også prægede hans virksomhed<br />
som underviser og hans holdning til læreruddannelsen 7 .<br />
6<br />
En af eleverne i 1. klasse var Chresten Berg, der senere som politiker var formand for<br />
Det forende Venstre og og i en periode også valgt som folketingets formand<br />
7<br />
Dansk Biografisk Leksikon bind 10, København 1982<br />
Ludvig Chr. Müller (1806-1851). Seminarieforstander i Snedsted<br />
fra 1842-48, derefter i <strong>Ranum</strong> fra <strong>1848</strong>-51.Buste ved <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong> opstillet 1906 på 100-års dagen for hans fødsel<br />
7
8<br />
Sammen med to andre lærere – andenlærer C. Povlsen Møller og tredjelærer U.A.T. Kruse – påbegyndte Müller undervisningen i <strong>Ranum</strong> efter<br />
følgende timeplaner 8 :<br />
Læseplan for yngste Klasse fra September til 1. Nov.<br />
Timerne Mandag Tirsdag Onsdag Thorsdag Fredag Lørdag<br />
8 - 9 Historie Geografi Historie Geografi Religion Catechisation<br />
9 - 10 Dansk Musik Musik Skrivning Dansk Bibellæsning<br />
10 - 11 Retskrivning Regning Musik Regning Regning Gymnastik<br />
2 - 3<br />
3 - 4<br />
Sang<br />
Skrivning<br />
Geometri<br />
Bibelhistorie<br />
Læsning<br />
Retskrivning<br />
Sang<br />
Bibelhistorie<br />
Stilerettelse<br />
Stiil<br />
4 - 5 Religion Gymnastik Kirkehistorie - Frihed - Læsning<br />
Orgelspil 1 Time daglig de 3 sidste Dage i Ugen<br />
Læseplan for ældste Klasse fra September til 1. Nov.<br />
Timerne Mandag Tirsdag Onsdag Thorsdag Fredag Lørdag<br />
8 - 9 Catechisation Bibelhistorie Catechisation Methodik Religion Catechisation<br />
9 - 10 Musik Dansk Musik Stile-<br />
Sang Bibellæsning<br />
10 - 11 Regning Retskrivning Musik rettelse Geometri Gymnastik<br />
2 - 3 Geografi Sang Regning Geografi Regning<br />
3 - 4 Historie Skrivning Historie Skrivning Bibelhistorie<br />
4 - 5 Religion Gymnastik Kirkehistorie Regning Læsning<br />
Orgelspil de 3 første Dage i Ugen: 1 Time<br />
8 LAV C640-20, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Arbejdsprotokol 1812-50<br />
Stiil
Som forstander varetog Müller selv – ved siden af sit embede som<br />
sognepræst – en betydelig del af undervisningen. Men forstanderjobbet<br />
på et nystartet seminarium bød også på en lang række andre<br />
udfordringer.<br />
Straks ved sin ankomst til <strong>Ranum</strong> konstaterede Müller, at den nye<br />
seminariebygning, der var opført uden tilsyn, var af yderst ringe<br />
kvalitet. I september <strong>1848</strong> skrev han en detaljeret indberetning om<br />
de mange mangler ved byggeriet 9 . Seminariets nordlige mur var<br />
sunket og havde slået revner, de indre vægge var fugtige og fulde af<br />
salpeter, cementen på soklen var faldet af, dørene kunne ikke lukkes,<br />
der manglede dørstolper mv. Også gymnastikhuset murværk var af<br />
dårlig kvalitet, ligesom der manglede brændselsskur og latriner til<br />
eleverne. Desuden var bygningerne ikke udstyret med inventar. Müller<br />
måtte derfor søge ministeriet om tilladelse til at indkøbe pulte,<br />
bænke, reoler, hylder, trætavler, gymnastikapparater og lamper til<br />
læsestuerne, ligesom han også måtte søge om bevillinger til at udstyre<br />
seminariet med undervisningsmaterialer i form af bøger, kort og<br />
musikalier 10 . Ved undervisningens begyndelse havde eleverne derfor<br />
måttet indrette sig med simple brædder som siddeunderlag og klare<br />
sig uden materialer til brug for undervisningen. Müllers egen bolig,<br />
præstegården, var heller ikke istandsat og klar til indflytning ved Müllers<br />
ankomst til <strong>Ranum</strong>. I en skrivelse til biskoppen bad han derfor<br />
denne og stiftamtmanden om – såfremt de ikke kunne opsætte deres<br />
inspektionsbesøg på seminariet i <strong>Ranum</strong> – at tage ophold andet steds<br />
9 LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, s. 46<br />
10 LAV C0002-885, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-1850, ministeriets skrivelser af 20/9-<strong>1848</strong> og<br />
3/10-<strong>1848</strong><br />
end i præstegården, da: ” ... mit hele Møblement bestaaer i en Seng, eet<br />
Bord og to Stole 11 .”<br />
Opstarten på undervisningen i <strong>Ranum</strong> har således haft et noget kaotisk<br />
præg og krævet en ganske betydelig organisatorisk og pædagogisk<br />
indsats fra Müllers side. De kaotiske forhold taget i betragtning<br />
kunne Müller i et brev til biskoppen med tilfredshed meddele, at det<br />
i den første vanskelige periode kun havde været nødvendigt at aflyse<br />
undervisningen i to dage, idet: ” ... Eleverne har havdt nok at bestille<br />
med skriftlige Udarbeidelser 12 ”.<br />
Seminariebygningernes ”brøstfældige” tilstand medførte i de kommende<br />
år et tilbagevendende behov for betydelige vedligeholdelsesarbejder<br />
og istandsættelser. Efter en storm i vinteren 1849/50 havde<br />
forårsaget store skader på seminariets gymnastikhus, blev det besluttet<br />
at tilsynet med seminariets bygninger skulle henlægges til statens<br />
bygningsinspektorat for Jylland, som herefter i samråd med forstanderen<br />
udarbejde årlige forslag til den omfattende vedligeholdelse af<br />
bygningerne 13 .<br />
Men det var ikke blot seminariets fysiske rammer, som Müller måtte<br />
ofre tid og kræfter på. Også seminariets bemanding med undervisere<br />
var utilfredsstillende målt i forhold til Müllers forestillinger om den<br />
rette undervisning af landets kommende skolelærere. I et brev 14 stilet<br />
11<br />
LAV C0002-885, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til direktionen<br />
for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-50, Müllers brev til biskop Øllgaard 11/9-<strong>1848</strong><br />
12<br />
LAV C0002-885, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til direktionen<br />
for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-50, Müllers brev til biskop Øllgaard 21/9-<strong>1848</strong><br />
13<br />
LAV C0002-885, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til direktionen<br />
for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-50, ministeriets skrivelse af 30/3-1850<br />
14<br />
LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, s. 50-55<br />
9
10<br />
direkte til ministeren for Kirke- og Undervisningsvæsenet udvikler<br />
Müller i en længere redegørelse sine tanker om undervisningen i almueskolen<br />
og de heraf følgende konsekvenser for læreruddannelsen.<br />
Efter Müllers opfattelse var undervisningen i almueskolens fag præget<br />
af gold udenadslære og remseri. Der var behov for forandringer: ”At<br />
vort Skolevæsen i det hele taget trænger til en gjennemgribende Forandring<br />
maa vel enhver tilstaae, der kende noget til det, og er overbevist om,<br />
at det er for Livet Skolen bør virke. Som Sagerne nu staa er Skolen paa<br />
mange Steder Genstand for Meningmands Modbydelighed og Foragt og<br />
Skolelærerne betragtes som et unyttigt Almisselem.” Skal der gøres noget<br />
ved denne tilstand, drejer det sig først og fremmest om at skaffe bedre<br />
skolelærere: ” ... bedre Lærere, det er da, om ikke det ene Fornødne, saa<br />
dog det Uundværlige for vore Almueskoler”.<br />
Den ældste seminariebygning i <strong>Ranum</strong> opført i <strong>1848</strong> og nedrevet i 1886<br />
Grundrids af det ældste seminarium<br />
Derfor var seminariernes indsats af særlig vigtighed. På seminarierne<br />
havde man imidlertid – efter Müllers opfattelse – undervist efter to<br />
vidt forskellige fremgangsmåder.<br />
Den ene var – ligesom i almueskolen – præget af den golde udenadslære,<br />
idet man lod: ” ... Eleverne lære en del Bøger og skrevne Foredrag<br />
udenad, rose dem, der bedst kunne gjøre rede for Bogens Ord og indrette<br />
Examen saaledes, at Examinanden altid kunne være vis på Udmærket,<br />
naar han ”kan sine Bøger”. Følgen bliver naturligvis, at Enhver, der er<br />
stoppede paa den Maade i et Par Aar, uden i Forveien at have lært synderligt<br />
mere end den lille Tabel og Balles Læsebog, ere overbeviste om, at<br />
de eie fire, fem Videnskaber aldeles complet; thi at der kan læres mere eller<br />
være Spørgsmaal om andet end hvad de have læst paa Seminariet have de<br />
ikke Tanke om; hvad Lærer der bliver af dem er en sørgelig Sag, saa meget<br />
detso mere som det aldrig falder dem ind, at de engang kunne gaae vi-
dere; de ere jo fuldkomne og have lært deres Religion, Historie, Didaktik,<br />
Methodik, Pædagogik etc., etc.”<br />
Den anden fremgangsmåde ved uddannelse af lærere var: ” ... at arbeide<br />
paa at danne de tilkommende Folkelærere til deres Kald, idet man<br />
forsøger at lære dem at forstaae Tale og Skrivt, selv at tale og selv at skrive<br />
samt meddele dem de Kundskaber, de kunne tilegne sig og have Gavn af,<br />
idet man bestandig lader dem arbeide selv og virkelig mærke, hvor meget<br />
der er, som de ikke vide og som de ikke forstaa at dømme om.”<br />
Det spørgsmål som Müller her rejste – balancen mellem læreruddannelsen<br />
som en skoleuddannelse præget af den meddelende undervisningsform<br />
og læreruddannelsen som et studium præget af elevernes<br />
selvvirksomhed – har lige siden været et centralt og tilbagevendende<br />
tema i debatten om uddannelsen. I 1849 argumenterede Müller for,<br />
at kun den sidstnævnte af de to fremgangsmåder kunne højne læreruddannelsen<br />
og skabe respekt for lærerstanden. Men en undervisning<br />
efter disse retningslinjer krævede bevillinger til en udvidelse af seminariets<br />
lærerstab 15 . Brevet til ministeren afsluttes derfor med følgende<br />
anmodning: ”Nu gjentager jeg for Dem den Bøn, jeg allerede i Novemb.<br />
46 stillede til Cancelliet: Skaf os flere Lærere, navnlig et dygtigt Menneske<br />
til at undervise i Naturlære og Naturhistorie, og jeg tilføier: om muligt<br />
en theologisk Candidat, der kan tage sig af de præstelige Forretninger her,<br />
for at det kan blive mig muligt, hvad jeg høilig ønsker, at bruge alle mine<br />
Kræfter i Seminariets og Skolevæsenets Tjeneste.”<br />
Müllers ønske om en ansættelse af yderligere en fjerde lærer ved seminariet<br />
blev imidlertid ikke imødekommet. I efteråret 1849 var han<br />
15 I brevet berører Müller et andet tema, som også genkendes fra dagens debat, nemlig<br />
kampen mellem forskellige skoleformer om statens bevillinger. Efter Müllers opfattelse<br />
blev skolelærerseminarierne behandlet som ”et Stedbarn” sammenlignet med latinskolerne<br />
tydeligt mærket af arbejdspresset i dobbeltembedet og en tiltagende<br />
sygdom. Han så sig derfor nødsaget til at søge om et halvt års sygeorlov<br />
for at rejse til København og søge behandling for sin sygdom.<br />
Men trods arbejdspres og sygdom havde han svært ved at slippe såvel<br />
seminariet som præstegerningen. I et brev 16 til biskop Øllgaard i Viborg<br />
skriver han håbefuldt, at bliver: ” ... jeg ved at komme mig, har<br />
jeg heller ikke i sinde aldeles at opgive mit Embede, enten i Kirken eller<br />
på Seminariet, i det mindste ikke for det Første. At høre aldeles op at læse<br />
med Konfirmanderne kan jeg ikke overtale mig til ... og at gaae og se paa<br />
Seminaristerne uden at tage mig af dem, kan jeg ikke heller holde ud, jeg<br />
har derfor besluttet at blive ved at læse Verdenshistorie med dem – hvad<br />
bestemt ingen af Lærerne kan gjøre saa godt som jeg – og beholde mine<br />
Catechisations-Timer.” Desuden tvivlede han også på, at han havde<br />
råd til at rejse til København: ”At tage til Kjøbenhavn lader sig vist ikke<br />
gjøre, da jeg er saa fattig som Job og ikke tør stole paa, at jeg vilde kunne<br />
skaffe hvad jeg der kom til at bruge.” En indsamling blandt seminariets<br />
elever sikrede imidlertid Müller midler til at rejse til København. Kuropholdet<br />
hjalp dog ikke på hans helbred. Efter sin hjemkomst til <strong>Ranum</strong><br />
søgte han forflyttelse og blev december 1850 kaldet som præst<br />
til et sogn i Sønderjylland. Han flyttede fra <strong>Ranum</strong> i januar1851 men<br />
døde allerede i juni måned samme år. Som hans efterfølger i <strong>Ranum</strong><br />
udnævnte ministeriet A.P. Lunddahl.<br />
Tiden i <strong>Ranum</strong> blev for Müller næppe en lykkelig tid. Sygdom, mange<br />
administrative gøremål i forbindelse med seminariets etablering<br />
og stedets – efter hans opfattelse – barske klima belastede hans og<br />
familiens tilværelse i <strong>Ranum</strong>. Müllers embedsskrivelser sammenholdt<br />
med elevernes opfattelse af hans undervisning antyder også, at han<br />
som embedsmand og som underviser var to vidt forskellige personer.<br />
16 LAV C0002-885, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-77, Müllers brev til biskop Øllgaard af 8/12-<br />
1849<br />
11
12<br />
De mange beklagelser og direkte henvendelser – ofte holdt i en meget<br />
personlig form – til direktionen og ministeren viser en skikkelse med<br />
et ”nådigherresyndrom” 17 , som hører enevældens tid til. Men samtidig<br />
formåede Müller over for eleverne at være til stede som den engagerede<br />
og karismatiske underviser. Med sin fortællende form og sine<br />
krav til elevernes selvstændige indsats gjorde han et dybt og varigt<br />
indtryk på mange af sine elever. Den kult, som udviklede sig omkring<br />
hans person, fik utvivlsomt stor betydning for seminariets renommé<br />
i grundtvigske kredse. Så sent som i 1906 – på dette tidspunkt havde<br />
Müller været død i over 55 år – blev hans 100-års fødselsdag fejret<br />
ved et større arrangement på seminariet under tilstedeværelse af fem<br />
af hans tidligere elever 18 .<br />
Læreruddannelsesloven af 1857 og de<br />
første overvejelser om at flytte seminariet<br />
Tilstanden på det seminarium, som Müller efterlod til sin efterfølger<br />
A.P. Lunddahl, var præget af en vis mistrøstighed bedømt ud fra den<br />
indberetning 19 , som Lunddahl indsendte til direktionen umiddelbart<br />
efter sin tiltræden i maj 1851. Heri bemærkede han, at seminariets<br />
undervisning siden Müllers afrejse alene havde været varetaget af seminariets<br />
andenlærer bistået af en hjælpelærer fra børneskolen samt<br />
to elever, der efter afsluttet militærtjeneste ledede gymnastikken<br />
”mest under Form af Exercits”. En nyansat tredjelærer, som var blevet<br />
udnævnt i foråret 1851, kunne på grund af langvarig sygdom først<br />
tiltræde sin stilling i <strong>Ranum</strong> senere på året. Lunddahl noterede også,<br />
17<br />
Udtrykket er hentet fra Peter Ussing Olsen, Lille by – hvad så? Historien om <strong>Ranum</strong><br />
Uddannelsescenter, Krejls Forlag, 1993, s. 2008-09<br />
18<br />
Arrangementet er omtalt i <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Undervisningsaaret 1905-1906,<br />
Aarsberetning i Juni 1906, Løgstør, 1906, s. 22-23<br />
19<br />
LAV C0002-886, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1851-53, Lunddahls brev til direktionen af 22/5-<br />
1851<br />
at seminariets bygning: ” ... fremdeles er i daarlig Tilstand, hvilken<br />
ikke bliver bedre derved, at den ligger meget udsat for Vestenvinden” og<br />
gymnastikapparaterne: ” ... ere i en Tilstand af Brøstfældighed, saa at de<br />
tildeels ikke kunne bruges uden betydelig Bekostning”.<br />
Efter Lunddahls opfattelse havde eleverne dog klaret de vanskelige<br />
forhold uden at der var gået skår i deres uddannelse. De var i deres<br />
”Færd og Væsen” tiltalende og ”deres Fremgang og Modenhed i det Hele<br />
at kalde ret tilfredsstillende”. Men allerede på dette tidspunkt gjorde<br />
Lunddahl sig også nogle overvejelser over elevernes sociale og økonomiske<br />
forhold, som skulle blive retningsgivende for hans holdning<br />
til de ændringer af læreruddannelsen, som var på vej. Anledningen<br />
til hans overvejelser var, at den fjerdelærerstilling, som Müller længe<br />
havde efterlyst, endelig var blevet bevilget. Med en sådan forøgelse af<br />
lærerstaben ville det være muligt at udvide seminariets virksomhed<br />
til et 3-årigt kurus. En sådan forlængelse kunne Lunddahl dog ikke<br />
anbefale: ” ... idet jeg har erfaret, at de fleste af Eleverne ere saa fattige,<br />
at de have ondt ved at udrede Bekostningerne ved et 2-Aarigt Ophold ved<br />
Seminariet, hvortil kommer, at de vist maa siges at kunne dannes til ret<br />
brugbare Lærere i en Tid af 2 Aar.” 20 Og senere – i sin første årsberetning<br />
– tilføjede han, at en udvidelse af undervisningen heller ikke vil<br />
være tilrådelig, fordi: ” ... ifølge den Aand, der lever iblandt dem (ele-<br />
20 Endelig skal det som et kuriosum bemærkes, at Lunddahl i sin indberetning beder<br />
om, at måtte aflægge regnskab med virkning fra sin tiltræden, idet: ” ... der mangle<br />
mig nemlig tilstrækkelige Data til at danne et Regnskab i Kontinuation af det tidligere”.<br />
Sidstnævnte var en diplomatisk bemærkning til det regnskabsmæssige rod, som Müller<br />
tilsyneladende havde efterladt sig. I brev fra statens revisionskontor, hvor Lunddahl<br />
tilbydes hjælp til at udarbejde et fuldstændigt regnskab, som også omfatter Müllers<br />
periode, hedder det om Müllers meritter som regnskabsfører: ” ... at Afdøde, ved siden<br />
af sine mange fortræffelige Egenskaber og sin sjeldne Genialitet, unægteligen maatte erkjendes<br />
kun svagt at have opfattet Betydningen af det Formelle ved Regnskabsføringen.”, se LAV<br />
C640-4, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Indkomne breve <strong>1848</strong>-1868, brev fra revisionskontoret af<br />
22/7-1851
verne), og den Begjærlighed , hvormed de lære, leve de i disse 2 Aar i en<br />
Spænding og Anstrengelse, som legemlige og sanitaire Hensyn vistnok gjøre<br />
det betænkelig at udstrække over et 3die Aar” 21 .<br />
Lunddahls advarsler mod at forlænge læreruddannelsen fra to til tre<br />
år kunne betragtes som et indlæg i datidens debat om seminarierne<br />
og læreruddannelsen. Efter en lang stilstandsperiode blev læreruddannelsen<br />
i 1840’erne på ny gjort til genstand for en livlig drøftelse<br />
i pædagogiske kredse, og i løbet af 1850’erne blev debatten løftet op<br />
på det politiske niveau. Resultatet af de politiske drøftelser blev vedtagelsen<br />
af en ny læreruddannelseslov i 1857, som forlængede uddannelsen<br />
fra to til tre år med virkning fra begyndelsen af skoleåret 1858.<br />
Samtidig blev uddannelsen opdelt i en første og anden del. Første del,<br />
som omfattede de to første år af uddannelsen, skulle udgøre et alment<br />
uddannelsesforløb. Det skulle også være tilgængeligt for elever, som<br />
ikke ønskede at afslutte deres forløb med en lærereksamen men som<br />
alene sigtede mod en form for ”realeksamen”. Uddannelsens anden del<br />
– den mere professionsrettede specialisering til lærergerningen – blev<br />
herefter henlagt til det sidste år. Loven indeholdt også bestemmelser<br />
om, at der uafhængigt af seminarierne skulle oprettes en eksamenskommission,<br />
hvor enhver – uanset sin forberedelse – kunne indstille<br />
sig til en skolelærereksamen, der havde samme gyldighed som en<br />
afgangseksamen ved et statsseminarium 22 .<br />
Den sidstnævnte bestemmelse blev på længere sigt den afgørende<br />
nyskabelse i loven, idet den brød med statsseminariernes monopol på<br />
21<br />
LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, s. 101, Lunddahls indberetning<br />
til Ministeriet om Seminariets Virksomhed i Året 1. september 1851 til august<br />
1852<br />
22<br />
Chr. Larsen ”Nedlæggelser og stilstand – Læreruddannelsen ca. 1820 til 1860, i<br />
Karen B. Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundreder, Syddansk<br />
Universitetsforlag 2005, s. 163-170<br />
læreruddannelsen. Men i første omgang samlede interessen sig især<br />
om forsøget på at gøre læreruddannelsens to første år til en almen uddannelse,<br />
der kunne afsluttes med en ”realeksamen”. For at styrke den<br />
almene del af uddannelsen blev fagrækken udvidet med matematik og<br />
”enkelte Dele af Naturvidenskaberne”. Denne ordning vendte Lunddahl<br />
sig skarpt imod. Læreruddannelsen burde også i de to første år<br />
samle sig: ” ... om det Historiske, det Religiøse, det Etiske som sit Centrum”,<br />
mens: ” ... de mathemathiske og naturvidenskabelige Fag baade<br />
hvad Timetal og Omfang angaar, stilles bestemt som Bifag” 23 . Lunddahl<br />
var derfor heller ikke begejstret for at skulle optage de såkaldte<br />
”realskoleelever”. Disse synspunkterne har tilsyneladende været dybt<br />
grundfæstede i <strong>Ranum</strong>. Nogle år senere, da læseplanen for seminariets<br />
virksomhed skulle fornyes, gav en af Lunddahls efterfølgere – forstander<br />
V.A.V. Driebein – udtryk for, at tyngdepunktet i uddannelsen<br />
på uheldig måde var blevet forrykket over mod de ”reale” fag. Han<br />
foreslog derfor at reducere undervisningen i matematik og de naturvidenskabelige<br />
fag mest muligt, således: ” ... at jevnt begavede Elever ville<br />
kunne gaae Seminariet igjennem uden Anstrengelse, hvad ældre Seminarielærere<br />
forsikre ikke kan undgaaes under den nuværende Ordning, hvor<br />
et stærkt Tryk udøves af de foranførte Fag 24 .”<br />
Betænkelighederne ved de ”reale” fag kunne således også bunde i, at<br />
såvel Lunddahl som hans efterfølgere måske tvivlede på, at seminariet<br />
i <strong>Ranum</strong> i tilstrækkeligt omfang kunne rekruttere elever, der var i<br />
stand til at opfylde de skærpede krav i den nye uddannelses. Under<br />
alle omstændigheder fandt ministeriet anledning til over for Lundahl<br />
23<br />
LAV C640-1, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Journal 1858-73, s. 8-14, Lunddahls erklæring<br />
af 27/5-1858 vedr. udkast til undervisningsplan for samtlige seminarier. Heri udvikler<br />
Lunddahl mere principielt sine synspunkter om seminarieundervisningens dannelsesmål<br />
24<br />
LAV C640-10, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1865-1866, Driebeins erklæring af<br />
3/11-1865 om ønsker til ændringer i seminariets læseplan<br />
13
14<br />
at understrege, at der også i <strong>Ranum</strong> skulle stilles uddannelsespladser<br />
til rådighed for ”realskoleelever”, ligesom ministeriet forventede:<br />
” ... at det ved næste Optagelseprøve nøie overholdes, at de, der optages,<br />
nogenlunde fyldestgøre hvad der fordres i Bekjendtgørelsen af 9. Mai d.<br />
Aa., selv om Følgen heraf skulle blive, at Seminariet kunde rumme langt<br />
flere Elever end dem, der optages 25 ”.<br />
Andres Peter Lunddahl (1818-1895),<br />
seminarieforstander i <strong>Ranum</strong> 1851-1859<br />
25 LAV C0002-887, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1854-57, ministeriets skrivelse af 24/8-1857<br />
Det var dog ikke lovens skærpede optagelses- og uddannelseskrav<br />
men derimod dens bygningsmæssige krav, som gav anledning til, at<br />
seminariets forbliven i <strong>Ranum</strong> blev taget op til overvejelse. Uddannelsens<br />
forlængelse fra to til tre år nødvendiggjorde ansættelsen af<br />
en ny lærer, som skulle anvises en bolig. Efter Lunddahls opfattelse<br />
burde man benytte denne lejlighed til også at forbedre: ” ... de yderst<br />
slette Lærerboliger i Seminariets Loftsetage”. Og endelig betragtede han<br />
det som tvivlsomt, om der i <strong>Ranum</strong> og omegn kunne skaffes passende<br />
indkvartering til endnu en årgang af elever. Han ville derfor heller<br />
ikke udelukke, at det kunne blive nødvendigt at bygge boliger til<br />
eleverne 26 .<br />
Dermed var der lagt op til en bygningsmæssig udvidelse af seminariet.<br />
Efter et møde med seminariets direktion og bygningsinspektøren<br />
udarbejdede Lunddahl to skitser til en udvidelse af seminariet, hvoraf<br />
den mest vidtgående, udover nye lærerboliger, også rumme forslag<br />
om indretning af elevværelser på seminariet. Skitserne gav imidlertid<br />
seminariets direktion anledning til at overveje, om det overhovedet<br />
var hensigtsmæssigt at have et seminarium placeret i <strong>Ranum</strong>. Det var<br />
ikke stedets afsides beliggenhed, som var baggrunden for direktionens<br />
overvejelser, men rygterne om egnens sundhedstilstand. Biskop Otto<br />
Laub, Viborg, der var pennefører for direktionen, sluttede nemlig sin<br />
indstilling til ministeriet om seminariets udvidelse med følgende ord:<br />
”Seminariet har fem Gange været hjemsøgt af Typhus, som har haft til<br />
følge, af Forstanderen maatte bemyndiges til i fornødent Fald at standse<br />
Undervisningen. Da denne Sygdom muligt kan have sin Grund i Egnens<br />
særegne Beskaffenhed – en Formodning som uden Tvivl nævnes af Adskillige<br />
paa Stedet – maatte det vel være fornødent at indhente Sagkyndiges<br />
Betænkning, forinden en bekostelig Udvidelse af Seminariet foretages,<br />
26 LAV C0002-887, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1854-57, Lunddahls brev til direktionen af 26/3-57<br />
om konsekvenserne af den ny læreruddannelseslov
og derefter tage under Overveielse, om det ikke var hensigtsmæssigere at<br />
forberede en Henflyttelse af Seminariet til en gunstigere Egn. 27 ” De tyfusepidemier,<br />
som skrivelsen henviser til, havde i flere tilfælde kostet<br />
seminarieelever livet. Et af de forhold, der hyppigt blev omtalt som<br />
belastende for egnens sundhedstilstand var det fugtige klima fremkaldt<br />
af stedets mange tørvemoser og søer.<br />
På baggrund af denne indberetning gav ministeriet direktionen pålæg<br />
om at foranstalte en undersøgelse af egnens og seminarielevernes<br />
sundhedstilstand, herunder at indhente en erklæring fra embedslægen<br />
om hvorvidt: ” ... Egnens særegne Beskaffenhed maatte gøre det betænkeligt<br />
i sanitair Henseende at vedligeholde og udvide Seminariet paa det<br />
Sted, hvor det nu ligger 28 ”. Undersøgelserne kunne dog ikke bekræfte<br />
rygterne om, at ”Egnens særegne Beskaffenhed” udgjorde nogen trussel<br />
for elevernes sundhedstilstand. Men den foreslåede udvidelse af<br />
seminariet blev dog – formentlig af økonomiske grunde – stillet i<br />
bero, idet ministeriet i foråret 1858 meddelte, at en tilbygning til<br />
seminariet først kunne finde sted, når den fornødne sum var bevilget.<br />
Bevillingen blev imidlertid heller ikke tilvejebragt de følgende<br />
år. I stedet løste man et af de mest påtrængende problemer, nemlig<br />
fremskaffelsen af egnede lærerboliger, ved at yde statslån til de lærere,<br />
som ønskede at opføre egen bolig. Staten undgik på denne måde at<br />
forpligte sig på et større bygningskompleks i <strong>Ranum</strong>. Den første tvivl<br />
om seminariets fortsatte eksistens på stedet var således plantet.<br />
27<br />
LAV C0002-887, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1854-57, koncept til direktionens skrivelse til<br />
ministeriet dateret 17/9-1857<br />
28<br />
LAV C0002-887, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1854-57, ministeriets skrivelse af 28/10-1857<br />
Gennemførelsen af 1857-loven og<br />
seminariets konsolidering i begyndelsen af 1860’erne<br />
A.P. Lunddahl tog sin afsked fra embedet i <strong>Ranum</strong> i 1859. Det blev<br />
hans efterfølgere A.K. Fabricius og V.A.V. Driebein, der stod for gennemførelsen<br />
af den nye tre-årige uddannelse. Perioden i begyndelsen<br />
af 1860’erne var en fremgangsperiode for seminariet. Søgningen til<br />
seminariet var stor og med en ny tredje årgang på seminariet steg<br />
elevbestanden efterhånden fra de oprindelige ca. 40 elever til ca. 75.<br />
Lunddahls bekymringer om, hvorvidt der kunne skaffes indkvartering<br />
til det større antal elever, viste sig ubegrundende. Eleverne skaffede sig<br />
uden vanskeligheder logi i byen og den nærmeste omegn. Fremtiden<br />
tegnede sig således lys for seminariet. Men fra midten af 1860’erne<br />
begyndte den stigende konkurrence fra privatseminarierne at blive<br />
mærkbar. Og med vedtagelsen af en ny læreruddannelseslov i 1867<br />
blev presset fra den private seminariesektor kraftigt forstærket.<br />
1.1.2..1865-1880:.<br />
...........I.privatseminariernes.skygge<br />
..........–.eksistenskrisen.i.1870’erne<br />
Læreruddannelsesloven af 1867: Uddannelse på markedsvilkår<br />
Allerede i forbindelse med gennemførelsen af læreruddannelsesloven<br />
i 1857 var spørgsmålet om uddannelsens placering i statsligt eller<br />
privat regi blevet gjort til genstand for intense diskussioner. I de<br />
følgende år fortsatte denne debat med uformindsket styrke. Grundtvigiansk<br />
inspireret modstand mod statslig styring af de folkelige<br />
uddannelser kombineret med liberalistiske synspunkter om et friere<br />
uddannelsesmarked og en arbejdsgiverbetinget skepsis over for professionaliseringen<br />
af læreruddannelsen skabte på rigsdagen grobund for<br />
en politisk koalition, som ønskede at begrænse, hvad de betragtede<br />
som statsseminariernes privilegier. I 1867 gennemførte dette flertal<br />
en ny læreruddannelseslov, der fratog statsseminarierne deres ret til<br />
15
16<br />
at føre egne elever til afsluttende eksamen. Herefter skulle alle – også<br />
statsseminariernes elever – aflægge prøve ved en central eksamenskomission,<br />
hvor seminariernes lærere ikke måtte medvirke hverken<br />
som opgavestillere, eksaminatorer eller censorer. De mundtlige prøver<br />
foregik i København, Odense eller Aarhus, mens de skriftlige prøver<br />
blev afviklet på statsseminarierne og de større privatseminarier. Ordningen<br />
betød, at de private seminarier og forberedelsesanstalter kunne<br />
indstille deres elever til lærereksamen på lige fod med statsseminarierne.<br />
Læreruddannelsen var dermed kastet ud på det frie marked.<br />
Resultatet heraf blev, at der i løbet af en kort årrække opstod en lang<br />
række privatseminarier – af tilhængerne betegnet som friseminarierne<br />
– der i konkurrence med statsseminarierne tilbød forberedelse til den<br />
centrale skolelærereksamen. Væksten i denne private sektor kan aflæses<br />
af, at den i 1880 stod for over halvdelen af landets produktion af<br />
lærerkandidater 29 .<br />
<strong>Ranum</strong>s eksistenskrise i 1870’erne<br />
Den skærpede konkurrence fra privatseminariernes side medførte et<br />
fald i tilgangen til både seminariet i <strong>Ranum</strong> og de øvrige statsseminarier.<br />
Men <strong>Ranum</strong> måtte notere den største nedgang i søgningen. I<br />
løbet af 1870’erne var der år, hvor der meldte sig færre end ti aspiranter<br />
til seminariets optagelsesprøve, og hvor færre end ti lærerkandidater<br />
blev dimitteret fra seminariet. Seminariets samlede elevbestand<br />
faldt drastisk. Fra et foreløbigt toppunkt i starten af 1860’erne med<br />
et samlet antal elever på omkring 75 – hvad man dengang anså for<br />
at være tæt på hvad seminariet kunne rumme – blev elevbestanden i<br />
1870’erne reduceret til et niveau på knap 40. Seminariet var blevet<br />
det absolut mindste af statsseminarierne. Både i offentligheden og<br />
29 Vagn Skovgaard-Petersen, ”De blev lærere – læreruddannelsen mellem 1860 og<br />
1945” i Karen B. Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundreder,<br />
Syddansk Universitetsforlag 2005, s. 188-194<br />
blandt lærere og elever på stedet skabte det et indtryk af et halvtomt<br />
seminarium i dyb krise.<br />
Præstegården i <strong>Ranum</strong> ca. 1870,<br />
bolig for seminariets forstandere <strong>1848</strong>-1895<br />
Efter at V.A.V. Driebein i 1869 havde forladt seminariet til fordel for<br />
en stilling som forstander på Jonstrup <strong>Seminarium</strong>, blev det A.F. Krarup<br />
Vilstrup der som ny forstander skulle tage kampen op mod det<br />
faldende elevtal og den politisk usikkerhed omkring seminariets fortsatte<br />
eksistens. Denne usikkerhed blev yderligere understreget af, at<br />
ministeriet i sit opslag af dobbeltembedet som sognepræst og forstander<br />
i <strong>Ranum</strong> havde tilkendegivet, at: ” ... sidstnævnte Embede (forstan-
derstillingen) kun bliver at besætte ved Konstitution 30 ”. Baggrunden<br />
herfor var, at rigsdagen arbejdede med planer om at nedlægge et eller<br />
flere statsseminarier.<br />
Vilstrups næsten ti-årige embedsperiode i <strong>Ranum</strong> blev derfor en<br />
periode, hvor kampen for seminariets overlevelse stod øverst på hans<br />
dagsorden. I første omgang var det truslen om en umiddelbar nedlæggelse<br />
ved lov, som skulle afværges. Til brug for rigsdagens behandling<br />
af planerne om at nedlægge statsseminarier blev Vilstrup kort efter<br />
sin tiltræden afkrævet en lang række oplysninger om seminariets<br />
optag, elevbestand og dimittender samt redegørelser for bygningernes<br />
beskaffenhed. Rigsdagens behandling af sagen mundede ud i, at<br />
statsseminariet i Lyngby på Djursland blev nedlagt ved lov i 1872.<br />
Samtidig modtog Vilstrup efter mere end tre års konstituering sin<br />
kongelige udnævnelse til embedet som forstander i <strong>Ranum</strong> 31 . Dermed<br />
var den umiddelbare politiske trussel mod seminariets eksistens faldet<br />
bort. Men det grundlæggende problem – den beskedne søgning og<br />
det heraf følgende lave elevtal – plagede fortsat seminariet og skabte<br />
usikkerhed om, hvorvidt det på længere sigt ville være muligt at opretholde<br />
et seminarium med denne afsides beliggenhed.<br />
Vilstrup talte varmt for at bevare seminariet. En redegørelse 32 til<br />
ministeriet, afsendt d. 17. oktober 1871, afslutter han med denne<br />
indtrængende anbefaling af stedet: ” ... Dette <strong>Seminarium</strong> har vistnok<br />
fornemmelig paa Grund af eiendommelige Charaktetræk hos den Befolk-<br />
30<br />
C0002-891, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til direktionen<br />
for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1869-77, ministeriets skrivelse af 11/1-1869<br />
31<br />
Ved den endelige lukning af Lyngby <strong>Seminarium</strong> i 1874 blev dets undervisningsmateriel<br />
og inventar fordelt mellem <strong>Ranum</strong> og Jelling<br />
32<br />
LAV C640-12, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1871-1880, Vilstrups redegørelse til<br />
ministeriet af 17/10-1871<br />
ning, som nærmest har været henvist dertil, tildels vel og paa Grund af<br />
sin Beliggenhed udenfor de store Strømninger, bevaret et eiendommeligt<br />
Præg af Jævnhed og Soliditet, som der efter min Mening bør agtes paa, og<br />
som hører til de Ting om hvilke man bør sige: Fordærv det ikke, thi der er<br />
Velsignelse derved! ... jeg er ... bekymret for, at disse gode Skolelærer-Egenskaber<br />
ved den ufordærvede vestjydske Folkerace skulle blive udviskede<br />
ved at Eleverne bleve rykkede op fra deres hjemlige Jordbund og flyttede<br />
andetesteds hen.”<br />
For Vilstrup var der dog ikke tvivl om, at en øget tilgang til seminariet<br />
på længere sigt var den bedste garanti for dets overlevelse. Selv om<br />
han ved skoleårets begyndelse i 1870, hvor undervisningen var startet<br />
med et samlet elevtal på i alt 32, heraf 9 i den ny 1. klasse, skrev næsten<br />
besværgende til direktionen, at: ” ... Undervisningen er begyndt<br />
med god Kraft og gaar med særdeles god Orden 33 ”, så var han klar over,<br />
at optimismen kunne blive vanskelig at fastholde, hvis der ikke kunne<br />
skaffes flere elever. Straks efter sin tiltræden foreslog Vilstrup derfor,<br />
at seminariet på lempelige betingelser skulle optage de såkaldte ”realskoleelever”<br />
– nu også kaldet ”højskoleelever” – som alene ønskede at<br />
følge undervisningen i de to første klasser med henblik på at erhverve<br />
sig en almen uddannelse. Tidligere forstandere, bl.a. A.P. Lunddahl,<br />
havde – som nævnt ovenfor – været skeptisk indstillet over for denne<br />
højskoletankegang. Men på Lunddahls tid – i 1857/58 – var der heller<br />
ikke mangel på elever. I lys af den svigtende tilgang stillede sagen<br />
sig nu anderledes. I en skrivelse til direktionen henviser Vilstrup til,<br />
at et opslag, som han havde indrykket i egnens blade om optagelse af<br />
sådanne elever: ” ... havde vakt Opmærksomhed ... og at der hos Gaardmandsklassen<br />
baade her og i Thy var en begyndende Interesse for denne<br />
Sag. Der var nogen Grund til at haabe, baade at Seminariet kunde faa<br />
33 LAV C0002-891, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1869-77, Vilstrups skrivelse til direktionen af 7/9-<br />
1870<br />
17
18<br />
en ny Betydning som Oplysningsanstalt, og at der derved maaske kunne<br />
blive sat en ny Støtte til den gamle Bygning, hvis Existens er truet 34 ”.<br />
Vilstrups forsøg på at udvide elevgrundlaget ad denne vej stødte<br />
imidlertid på skarp modstand i direktionen. Direktionen frygtede –<br />
ligesom de tidligere forstandere Lunddahl og Driebein – at seminariets<br />
karakter af et egentligt skolelærerseminarium ville blive truet, hvis<br />
man på lempelige vilkår optog unge, som søgte institutionen med et<br />
andet formål for øje end en skolelæreruddannelse 35 . Vilstrup måtte<br />
derfor konstatere, at denne vej til at styrke seminariets elevgrundlag<br />
ikke var farbar.<br />
I stort og småt kan man spore Vilstrups bestræbelser på at stabilisere<br />
seminariets situation. Ved dets 25-års jubilæum i 1873 ansøgte<br />
han ministeriet om midler til at afholde en større festlighed. Denne<br />
anmodning blev afslået, hvorefter Vilstrup på eget initiativ sørgede<br />
for, at begivenheden blev fejret. Gamle elever, tidligere lærere og<br />
repræsentanter fra egnen blev indbudt. En længere redegørelse 36 til<br />
direktionen om festlighedernes forløb afsluttede Vilstrup med følgende<br />
bemærkninger, som understregede, at jubilæumsfesten ud fra<br />
hans betragtning også havde haft sin værdi som en foranstaltning, der<br />
kunne mobilisere støtte til seminariet i bredere kredse: ”Jeg tvivler ikke<br />
om, at mange af de Unge ville regne Festen blandt deres bedste og dyrebareste<br />
Minder. Jeg haaber ogsaa, at den skal tjene til at slynge et Kjærlig-<br />
34<br />
LAV C0002-891, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1869-77, Vilstrups skrivelse til direktionen af 2/9-<br />
1869<br />
35<br />
Denne diskussion blev gentaget i 1970’erne, da man i kølvandet på nedskæringerne<br />
af tilgangen til læreruddannelsen talte om at omdanne seminarierne til pædagogiske<br />
højskoler<br />
36<br />
LAV C0002-891, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1869-77, Vilstrups redegørelse af 5/9-1873 til<br />
direktionen<br />
hedsbaand om dem, der høre Seminariet til, og bidrage til, at de samle sig<br />
i Kjærlighed for at styrke og støtte deres alma mater, om hun ved Tidernes<br />
Ugunst skulle komme til at trænge til deres Støtte.”<br />
Andreas F. Krarup Vilstrup (1824-1905),<br />
seminarieforstander i <strong>Ranum</strong> 1869-1878<br />
Kort tid før Vilstrup i 1878 forlod forstanderstillingen i <strong>Ranum</strong>,<br />
skulle han endnu engang besvare en forespørgsel om seminariets lave<br />
elevtal. Denne gang ønskede ministeriet og direktionen belyst, hvad<br />
der kunne være forklaringen på, at det private seminarium i Gedved
havde et betydeligt højere elevtal end statsseminariet i <strong>Ranum</strong>. Vilstrups<br />
redegørelse 37 for dette forhold blev et principielt forsvar for<br />
statsseminariernes betydning for opretholdelsen af læreruddannelsens<br />
kvalitet.<br />
I sin redegørelse understregede Vilstrup indledningsvis, at en statsinstitution<br />
ikke på samme måde som en privat institution kunne<br />
pleje sit marked: ” ... Den reklame, som en Forstander for en privat<br />
Læreanstalt kan gjøre for sin Forretning navnlig ved Hjælp af sine Lærere<br />
og Elever, naar de blive satte ud paa at besynge Anstaltens Pris, kan en<br />
offentlig Anstalt i Reglen ikke skaffe til Veie, og endnu sjældnere bør den<br />
ville søge Fremgang paa slig usund og usolid Maade”. Statsseminarierne<br />
burde hæve sig over de folkelige og politiske bevægelser modsat et<br />
privatseminarium som Gedved, hvis forstander kunne udnytte sin<br />
position som formand for Grundlovsværneforeningen: ” ... han (Gedveds<br />
forstander) kommer i denne Anledning meget omkring, og det er jo<br />
naturligt, at de der vælger ham til deres Forenings-Formand, ogsaa vælger<br />
at faa de af deres Sønner, som skulle have en videre Undervisning enten<br />
som Høiskole- eller Seminarielærer udviklede i hans Aand og altsaa allerbedst<br />
under hans egen Vejledning ... En fanatiseret Venstremand kunde<br />
ikke finde paa at sende sin Søn til <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>”.<br />
Ved at overlade læreruddannelsen til ”Den private Industri” havde<br />
man således efter Vilstrups opfattelse prisgivet den til de herskende<br />
politiske konjunkturer. På en beklagelig måde var det: ” ... tiltaget, at<br />
Lærerne – og Befolkningen med – ikke længere lægge Vægt paa, hvorledes<br />
Børnene bliver underviste og Skolen besørget, men om Lærerne kunne<br />
være brave Folkeledere”. Det var en udvikling, som alene statsseminarierne<br />
kan modvirke. ”Saalænge Regeringen har de Kgl. Seminarier, har<br />
den dog i sin Magt ved Valget af Forstanderen at bestemme den Aand og<br />
37<br />
LAV C640-12, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1871-1880, Vilstrups redegørelse af<br />
21/3-1878 til ministeriet<br />
Retning i hvilken de unge Mennesker skulle opdrages til at blive Lærere ...<br />
Jeg kan efter den Erfaring, jeg har haft Lejlighed til at gjøre ... ikke andet<br />
end saa indtrængende som muligt advare imod at lægge noget Skolelærer<br />
<strong>Seminarium</strong> (statsseminarium) ned; tværtimod burde der efter min Mening<br />
af alle Kræfter arbejdes paa, at Staten igjen kunde faa Skolelærernes<br />
Uddannelsen i sin Haand. Ere de af Statens Seminarier uddannede Lærere<br />
end dyrere end de andre, saa ere der ogsaa Mulighed og Rimelighed<br />
for, at de ere en høiere Pris Værd, og at den Sum, der anvendes paa deres<br />
Uddannelse, kommer igjen med gode Renter”.<br />
I en politisk turbulent periode – den første provisoriske finanslov blev<br />
udstedt 1875/76 – var Vilstrup i sit forsvar af statsseminarierne – herunder<br />
seminariet i <strong>Ranum</strong> – tæt på at anbefale en form for sindelagskontrol<br />
af læreruddannelsen, som måske ikke har ligget regeringen<br />
fjernt. Nogle få år senere skulle spørgsmålet om tolkningen af statsseminariernes<br />
”neutralitet” give anledning til en kontroversiel afskedigelsessag<br />
på seminariet i <strong>Ranum</strong>. Men allerede i Vilstrups redegørelse<br />
tegner der sig konturerne af et statsseminarium, der efterhånden har<br />
rykket sig flere skridt bort fra Ludvig C. Müllers grundtvigianske<br />
idégrundlag for at markere sit særlige ”neutrale” ståsted i forhold til<br />
den private seminariesektor.<br />
Redegørelsen for årsagerne til de store forskelle på elevtallet i <strong>Ranum</strong><br />
og Gedved blev en af Vilstrups sidste større indberetninger til direktionen<br />
og ministeriet. Allerede her havde Vilstrup peget på, at hvis<br />
man ønskede forandring i ledelsen for at give seminariet fremgang:<br />
” ... saa er det den høie Direktion bekjendt, at jeg ofte har givet det høie<br />
Ministerium Leilighed til at flytte mig herfra, hvad jeg selv har ønsket,<br />
fordi Lønnen for mit meget anstrengte Arbejde ikke har været tilstrækkelig<br />
til min store Families Underhold, især da denne her i <strong>Ranum</strong> paa<br />
en mærkelig Maade har været hjemsøgt af Sygdom”. Det anstrengende<br />
arbejde i dobbeltembedet og antydningen af et for helbredet usundt<br />
klima dukkede således igen op som forhold, der af forstanderen blev<br />
19
20<br />
betragtet som betydelige ulemper. Trods Vilstrups energiske forsvar<br />
for seminariets forbliven i <strong>Ranum</strong>, pegede han med disse bemærkninger<br />
indirekte på forhold, der fremover kunne anvendes som argumenter<br />
for at nedlægge eller flytte seminariet.<br />
1.1.3..1880-1900:.<br />
...........Fremgang.og.på.ny.krise<br />
Vækst og byggeri i 1880’erne<br />
Inden Vilstrup i foråret 1878 forlod <strong>Ranum</strong> kunne han med stor<br />
tilfredshed notere en begyndende fremgang i søgningen til seminariet<br />
og en vækst i elevbestanden. Vilstrups efterfølger J.C. Sørensen lod<br />
ikke denne positive udvikling gå upåtalt hen. I 1880 blev seminariets<br />
årsberetning for første gang udsendt i trykt form. I et følgebrev 38 til<br />
direktionen henledte Sørensen – med en for seminariets forstandere<br />
ny selvbevidsthed – direktionens opmærksomhed på, at beretningen:<br />
” ... udviser, at ved Skoleaarets Slutning (1879/80) havde Seminariet 70<br />
Elever, saa stort et Antal, som det nogensinde have havt, og som gjorde<br />
det til det næststørste af de 4 Kgl. Seminarier, idet – efter hvad der er mig<br />
meddelt – ved samme Tid Jellinge havde 84, Jonstrup 63 og Skaarup 49<br />
Elever”. Og så havde seminariet endog måttet afvise flere ansøgninger<br />
om optagelse, da der: ” ... var optaget saa mange som Pladsen nogenlunde<br />
tillader”. I løbet af de næste par år fortsatte den store vækst,<br />
således at elevbestanden i skoleåret 1880/81 nåede et niveau på ca.<br />
90, hvilket var tæt på en tredobling sammenlignet med de magre år i<br />
midten af 1870’erne. Det markante og pludselige omslag i søgningen<br />
var ikke et specielt fænomen for seminariet i <strong>Ranum</strong> men gjorde sig<br />
gældende over hele landet.<br />
38<br />
LAV C640-5, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Indkomne breve 1871-1892, Sørensens skrivelse<br />
af 7/9-1880 til direktionen<br />
Jørgen Christensen Sørensen (1835-1911),<br />
seminarieforstander i <strong>Ranum</strong> 1878-1892
Seminariets vækst blev effektivt udnyttet af den nye forstander. Jørgen<br />
C. Sørensen, der oprindeligt var uddannet som lærer ved Jonstrup<br />
<strong>Seminarium</strong>, havde søgt stillingen i <strong>Ranum</strong> efter opfordring fra ministeriet.<br />
Han blev af sine omgivelser opfattet som en effektiv og dygtig<br />
administrator. Med elevfremgangen som løftestang fik han igangsat<br />
et omfattende byggeprogram på seminariet. I 1883 blev seminariets<br />
gymnastikhus forhøjet og forbedret, og i 1886 blev den gamle seminariebygning<br />
erstattet af en ny bygning i to etager med betydeligt<br />
større klasselokaler, særskilte lokaler til seminariets bibliotek og samlinger,<br />
musikstue og lærerværelse samt mindre værelser til orgelspil,<br />
opbevaring af undervisningsmateriale mv. Byggeprogrammet blev<br />
realiseret i sidste øjeblik set i forhold til elevsøgningen, som toppede<br />
i midten af 1880’erne. I en skrivelse af 15/3-1886 havde ministeriet<br />
forespurgt forstanderen om en udvidelse af seminariets bygning<br />
fortsat var nødvendigt: ” ... naar henses til det nuværende Elevtal ved<br />
de forhaandenværende Undervisningslokaler 39 ”. J.C. Sørensen svarede<br />
hertil, at han anså udvidelsen for at være nødvendig for ”Undervisningens<br />
Tarv”, selv om han måtte medgive ministeriet, at: ” ... Tilgangen<br />
vel i de senere Aar har været noget i Aftag og mulig kan gaa længere ned<br />
40 ”. Herefter blev der på finansloven for året 1886/87 bevilget et<br />
beløb på ca. 16.000 kr., således at der kunne bygges en etage på den<br />
eksisterende seminariebygning. Beløbet anvendte den foretagsomme<br />
Sørensen, som selv påtog sig opgaven med byggeopsynet, imidlertid<br />
til at nedrive den gamle seminariebygning og opføre en helt ny. Det<br />
gav ministeriet anledning til spidst at bemærke: ” ... at det efter Omstændighederne<br />
bifaldt, at der er bygget et nyt <strong>Seminarium</strong> i stedet for en<br />
39 LAV C640-2, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Journal 1874-1887<br />
40<br />
LAV C640-2, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Journal 1874-1887, Sørensens skrivelse af 16/3-<br />
1886 til ministeriet<br />
Etage paa det gamle, men at Ministeriets Samtykke skulde og kunde have<br />
været indhentet forinden 41 ”.<br />
Krisen i 1890’erne<br />
Efter vækst og nybyggeri i 1880’erne bankede krisen igen på seminariets<br />
dør i begyndelsen af 1890’erne. Søgningen til seminariet faldt<br />
fra midten af 1880’erne og i begyndelse af 1890’erne var det samlede<br />
elevtal på ny under 40. Seminariet stod derfor i en svag udgangsposition,<br />
da den fornyede politiske interesse for læreruddannelsen affødte<br />
en række initiativer, der satte spørgsmålstegn ved det hensigtsmæssige<br />
i fortsat at opretholde et seminarium, der efterhånden rutinemæssigt<br />
blev karakteriseret som ”afsides beliggende”. Men inden disse forhold<br />
tages op til drøftelse skal vi se nærmere på en afskedigelsessag i <strong>Ranum</strong>,<br />
som i 1890 gav anledning til en voldsom debat om seminariets<br />
ståsted i provisorietidens tilspidsede kamp mellem regeringen og den<br />
politiske opposition anført af venstrepartierne.<br />
En politisk afskedigelse<br />
I maj 1890 meddelte ministeriet, at seminarielærer Niels Guldbrandsen,<br />
efter indstilling fra forstanderen og med direktionens anbefaling,<br />
var blevet afskediget fra sin stilling på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>. Niels<br />
Guldbrandsen var i offentligheden kendt for at sympatisere med partiet<br />
Venstre i datidens forfatningskamp. Sit forslag om Guldbrandsens<br />
afskedigelse havde forstander J.C. Sørensen begrundet med hensynet<br />
til seminariets tarv. Efter Sørensens opfattelse anfægtede Guldbrandsen<br />
forstanderens autoritet, ligesom han chikanerede og bagtalte de<br />
øvrige lærere. Og blandt eleverne, som han ”indbød i sit Hus”, havde<br />
han: ” ... med største Ugenerthed gjort alle Seminariets Forhold til<br />
Gjenstand for Samtale og Kritik, og har navnlig ikke ladet det mangle<br />
paa nedsættende Udtalelser om alt, navnlig om alt, hvad der bærer nav-<br />
41<br />
LAV C640-2, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Journal 1874-1887, ministeriets skrivelse af<br />
24/9-1886<br />
21
22<br />
net af Autoritet ... Det er i det hele taget en sørgelig Lyst han har til at<br />
samle et Parti om sig, der til enhver Tid kan støtte ham i hans Bestræbelser<br />
... Sørgeligst er det dog, at han ved sin forkastelige Optræden fremkalder<br />
en Mistænksomhedens, Utilfredshedens og Ulydighedens Aand hos de<br />
unge, der gaa ud her fra for som Lærere at skulde virke for Vækkelse og<br />
Befæstelse af sand Kristeligheds og Kjærligheds Aand baade hos Smaa og<br />
Store”. Sørensens afsluttede derfor sin indstilling med en konstatering<br />
af, at en fjernelse af Guldbrandsen fra hans embede som seminarielærer<br />
” ... er en nødvendig Betingelse for, at <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> kan løse<br />
sin Opgave til Fædrelandets Gavn og til Guds Ære” 42 .<br />
Seminariebygningen fra 1886 tegnet af kgl. bygningsinspektør,<br />
professor V.T. Walther. Fotografiet er taget i midten af 1890’erne.<br />
Personen til højre er forstander J.L. Faartoft<br />
42 Brevet med Sørensens indstilling er her citeret fra en kopi, som fhv. lektor Karl<br />
Nielsen, <strong>Ranum</strong>, har rekvireret fra rigsarkivet<br />
Mange i samtiden opfattede imidlertid afskedigelsen af Guldbrandsen<br />
som politisk motiveret på linje med de afskedigelser, der i provisorietiden<br />
ramte andre embedsmænd, som tilsluttede sig oppositionen. Og<br />
sagens forhistorie tyder da også på, at der var politiske motiver på spil<br />
i sagen. Allerede i 1885 havde forstander Sørensen i en erklæring til<br />
ministeriet udtalt sig yderst belastende om Guldbrandsen og havde<br />
krævet ham afskediget. Anledningen hertil var en artikel i hovedstadsbladet<br />
”Dagens Nyheder”, hvori forholdene på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
bliver gjort til genstand for kritisk omtale. I artiklen med overskriften<br />
”Politik ved Opdragelsesanstalter” hedder det, at tonen på statsseminarierne<br />
ikke er den bedste: ” ... og navnlig har <strong>Ranum</strong> i den sidste Tid<br />
faaet et daarligt Rygte paa sig. Dette <strong>Seminarium</strong>, der grundlagdes af den<br />
bekjendte Ludv. Chr. Müller og fra hvilken bl.A. D’Hrr. Chr. Poulsen<br />
Berg og Jeppe Tang ere demitterde, havde i mange Aar et meget godt Ry<br />
paa sig og den nuværende Forstander skal ogsaa være baade en dygtig og<br />
velmenende Mand, men uden tilstrækkelig Autoritet og Viliestyrke til at<br />
neutralisere den Bevægelse, der i den senere Tid skal have reist sig, og som<br />
tilskrives en enkelt Lærer, der er politisk Meningsfælle af Hr. Berg. Denne<br />
Bevægelse skal have faaet stærkere Fart, efterat Hr. Berg i egen høie Person<br />
har gjæstet Seminariet og givet de alt da gærende Tendenser sin Velsignelse.<br />
Nu klages der over en almindelig og omsiggribende Indisciplin og Opsætsighed<br />
hos Seminaristerne 43 ”. Den lærer, som artiklen henviste til, var<br />
Guldbrandsen. Artiklen foranledigede straks ministeriet til at afkræve<br />
forstanderen en erklæring om sagen 44 . I sin erklæring omtalte Sørensen<br />
i et heftigt sprogbrug Guldbrandsen som: ” ... nervøs og sygelig i en<br />
saadan Grad, at det grænsede til Sindssygdom, og opfyldt af en umaadelig<br />
Forfængelighed og Ergjerrighed.” I 1885 endte sagen dog med, at Sø-<br />
43<br />
Dagens Nyheder d. 24/7-1885<br />
44<br />
LAV C640-5, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Indkomne breve 1871-1892, direktionen kommunikerer<br />
ministeriets skrivelse af 5/8-1885 til Sørensen
ensen frafaldt kravet om afskedigelse af Guldbrandsen. Men i 1890<br />
blev afskedigelsen effektueret.<br />
Sagen affødte en lang række kommentarer i det lokale dagblad ”Løgstør<br />
Avis”, som alle kredsede om de påståede politiske motiver for<br />
afskedigelsen. Den 30. maj 1890 omtaler avisen sagen under overskriften<br />
”En opsigtsvækkende Afskedigelse” og refererede Guldbrandsen<br />
for at have givet udtryk for, at han: ” ... ikke selv kan tænke sig anden<br />
Grund en den, at han har søgt at modarbejde, at den høirepolitiske Lære<br />
blev dreven på Seminariet. Han mente, at ligesom det var strængt forbudt<br />
der at øve selv de mindste Udslag af demokratisk Virken, saaledes maatte<br />
det ogsaa være utilladeligt, at der blev dreven aabenlys Propaganda for<br />
Høirepolitik” 45 . I den efterfølgende avispolemik angreb Guldbrandsens<br />
tilhængere – mange af dem var hans tidligere elever på seminariet<br />
– navnlig seminarielærer Peter Ryge Nielsen, der som bestyrelsesmedlem<br />
i den konservative klub i Løgstør blev beskyldt for åbenlyst<br />
at have agiteret for Højres ”provisoriepolitik” blandt eleverne og fået<br />
dem til at tegne sig for bidrag til Københavns befæstning. I et andet<br />
indlæg blev <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> karakteriseret som en institution,<br />
der efterhånden havde udviklet sig til: ” ... en ægte provisorisk Anstalt,<br />
hvis Lærere ere Medlemmer af den konservative Klub i Løgstør, og hvis<br />
Undervisning er gennemsyret af en Aand, der svarede hertil 46 ”.<br />
Den offentlige polemik omkring sagen var en belastning for seminariets<br />
renommé i venstrekredse, hvor seminariets forstander og lærergruppe<br />
blev fremstillet som regeringstro højrefolk. Endnu i 1895<br />
refererede forstander Faartoft til sagen, da han omtalte de vanskelige<br />
forhold, som seminariet havde virket under: ” ... navnlig i de senere<br />
Aar siden den uheldige Guldbrandenske Affære, hvorved det (seminariet)<br />
45 Løgstør Avis d. 30/5-1890<br />
46 Løgstør Avis d. 18/7-1890<br />
blev lagt for Had, et Had, hvormed det endnu forfølges fra flere Sider, om<br />
end det siden baade har skiftet Forstander og det halve Lærerpersonale 47 .”<br />
Guldbrandsen blev efter sin afsked ansat ved ”Randers Venstreblad” og<br />
senere i 1894 valgt til folketinget som repræsentant for Venstre 48 .<br />
De politiske initiativer på<br />
læreruddannelsesområdet og <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
Den fri konkurrence på læreruddannelsesområdet havde skabt grobund<br />
for en underskov af private forberedelsesanstalter, der kappedes<br />
om på kortest mulig tid at forberede deres elever til at aflægge prøve<br />
for den centrale eksamenskommission. Efterhånden var der bred<br />
enighed om, at konkurrencen truede læreruddannelsens kvalitet. På<br />
denne baggrund blev der i 1894 vedtaget en ny læreruddannelseslov,<br />
som på to områder gennemførte væsentlige ændringer i uddannelsen.<br />
For det første skulle alle, som indstillede sig til lærereksamen, have<br />
gennemgået et treårigt uddannelsesforløb på et statsseminarium eller<br />
et af staten anerkendt privatseminarium 49 . For det andet blev den<br />
centrale lærereksamen afskaffet. Den afsluttende prøve blev ført tilbage<br />
til seminarierne, hvor lærerne fungerede som eksaminatorer, mens<br />
en censorkommission skulle formulere eksamensspørgsmålene og<br />
udpege censorer. Ændringerne blev modtaget med tilfredshed i hele<br />
seminarieverdenen. Ikke mindst afskaffelsen af den centrale eksamen<br />
blev opfattet som et stort pædagogisk fremskridt. Det var således ikke<br />
resultatet af reformbestræbelserne som skabte uro i <strong>Ranum</strong>, men en<br />
47<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-1897, Faartofts skrivelse til<br />
ministeriet af 23/7-1895<br />
48<br />
Fhv. lektor ved <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> Karl Nielsen har givet en veldokumenteret<br />
redegørelse for sagen, se Karl Nielsen, ”En afskedigelse i <strong>Ranum</strong>”, kronik i Aalborg<br />
Stiftstidende d. 1. september 1973<br />
49<br />
Privatseminarier kunne opnå statsanerkendelse, hvis de opfyldte en række nærmere<br />
specificerede krav vedrørende elevtal, bygninger, øvelsesskoleforhold mv.<br />
23
24<br />
række andre forhold og tiltag, der blev aktualiseret i forbindelse med<br />
nyordningen af læreruddannelsesområdet 50 .<br />
For det første blev der i forløbet op til den ny lov sat spørgsmålstegn<br />
ved, om kombinationen af stillingen som forstander og lokal præst<br />
forsat skulle opretholdes ved statsseminarierne i Skaarup, Jelling og<br />
<strong>Ranum</strong>. I 1891 valgte ministeriet ved nybesættelsen af forstanderstillingen<br />
i Skaarup at adskille de to embeder med den praktiske og<br />
økonomiske konsekvens, at der skulle opføres en forstanderbolig på<br />
stedet. Sagen gav imidlertid også ministeriet anledning til at overveje<br />
om det ville være ønskeligt: ” ... at Seminarierne, i Stedet for som nu<br />
at være henlagte til mere eller mindre afsides Dele af Landet, flyttes til de<br />
større Byer i de paagældende Landsdele 51 ”. Inden ministeriet kastede sig<br />
ud i et bekosteligt byggeri ønskede det en redegørelse fra de enkelte<br />
seminarieforstandere om statsseminariernes beliggenhed, herunder<br />
om det ville være ønskeligt at flytte dem til en større by. Forstander<br />
Sørensens svar var klart og utvetydigt. Efter hans opfattelse var der<br />
hverken økonomiske eller pædagogiske begrundelser for at bevare<br />
statsseminarierne i de landlige omgivelser. Tværtimod ville det mere<br />
udfordrende liv i de større byer have en gavnlig indflydelse på såvel<br />
elever som lærere. Han anbefalede derfor, at seminariet i <strong>Ranum</strong> blev<br />
flyttet til Aalborg eller Viborg eller sammenlagt med Jelling og flyttet<br />
til Aarhus 52 . Sagen gav dog ikke anledning til videre initiativer<br />
fra ministeriets side. I de følgende år blev embederne på de tre stats-<br />
50<br />
Vagn Skovgaard-Petersen, ”De blev lærere – læreruddannelsen mellem 1860 og<br />
1945” i Karen B. Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundreder,<br />
Syddansk Universitetsforlag 2005, s. 217-24<br />
51<br />
LAV C640-5, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Indkomne breve 1871-1892, ministeriets skrivelse<br />
af 23/8-1891 til Sørensen<br />
52<br />
LAV C640-3, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Journaler 1888-1895, Sørensens skrivelse af 6/9-<br />
1891 til ministeriet, et koncept til skrivelsen er indlagt i LAV C640-5, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>,<br />
Indkomne Breve 1871-1892<br />
seminarier adskilt, og der blev opført forstanderboliger alle steder. I<br />
<strong>Ranum</strong> fandt adskillelsen sted i 1895.<br />
Forstanderboligen i <strong>Ranum</strong> fra 1896<br />
tegnet af kgl. bygningsinspektør H. Kampmann.<br />
Bolig for seminariets forstandere og rektorer fra 1896 til 1987<br />
Forstander Sørensens holdning til spørgsmålet om seminariets flytning<br />
var bemærkelsesværdigt. Det var første gang i seminariets levetid,<br />
at en forstander tjenstligt anbefalede, at seminariet blev flyttet.<br />
Men nogle få år efter gentog historien sig, da spørgsmålet om en flytning<br />
af seminariet til en større by igen blev aktualiseret. Anledningen<br />
var denne gang statens planer om at oprette et kvindeseminarium. I<br />
juni 1893 skrev ministeriet i et brev til seminariet, at man: ” ... ønsker<br />
taget under Overveielse, om hvorvidt Oprettelsen af et saadant Statsseminarium<br />
for Kvinder ikke paa en heldig Maade lader sig bringe i<br />
Forbindelse med en Flytning af Seminariet i <strong>Ranum</strong>. Frekvensen til dette
<strong>Seminarium</strong> har i de senere Aar været kendeligt aftagende, og da dette<br />
efter Ministeriets Skøn i overvejende Grad skyldes dets isolerede Beliggenhed,<br />
rejser det Spørgsmål sig naturligt, om ikke en Flytning af Seminariet<br />
til en Købstad og da helst til en bekvem beliggende større Købstad maatte<br />
være ønskelig. Man kunne tænke sig at lægge Seminariet ved Aalborg og<br />
da samtidig at give det en saadan Udvidelse, at det kunde optage saa vel<br />
mandlige som kvindelige Elever, saaledes at samtidig det hidtil projekterede<br />
Kvindeseminarium kunne bortfalde 53 .”<br />
J.C. Sørensens efterfølger som forstander, J.L. Faartoft, tilsluttede sig<br />
begejstret forslaget om at flytte seminariet til en større by som et led i<br />
oprettelsen af et fællesseminarium for mænd og kvinder. Argumenterne<br />
for seminariets flytning sammenfattede han i tre hovedpunkter 54 .<br />
For det første, skrev han: ” ... nærer jeg frygt for, at det vanskeligt vil<br />
lykkes at bringe Seminariet til rigtig at blomstre, saa længe det ligger her<br />
i <strong>Ranum</strong> ... jeg anser det for meget tvivlsomt, om det ... vil kunne faa<br />
en saadan Tilgang, som et Statsseminarium bør have, dvs. fyldte Klasser.<br />
Dertil ligger det for isoleret, selv naar nu Hobro-Løgstørbanen åbnes.”<br />
Geografisk set var det også et problem, at seminariet i sit opland havde<br />
fået: ” ... en ny Konkurrent i Seminariet i Nørre-Nissum”, som måtte<br />
formodes at: ” ... drage det største Antal af Indre-Missions Retningen til<br />
sig”.<br />
For det andet var det hans – ligesom tidligere J.C. Sørensens – opfattelse,<br />
at seminariets flytning til en større by vil have en udviklende og<br />
civiliserende indflydelse på både elever og lærere. Bylivet ville: ” ... i<br />
mange Henseender virke gavnligt på de unge vordende Lærere. Eleverne<br />
53<br />
LAV B004-1168, Viborg Stiftsamt, Journalsager vedr. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1890-1903,<br />
ministeriets skrivelse af 7/7-1893<br />
54<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-1897, Faartofts skrivelse af 8/7-<br />
1893 til ministeriet<br />
her ere som regel noget tunge, ofte kejtede og ubehjælpsomme, en hel Del<br />
snæversynede. De trænge til at slibes af, til at faa deres Synskreds udvidet<br />
og ville derfor sikkert have godt af nogle Aars Ophold i en By ... Ogsaa<br />
for os, Seminariets Lærere, vil det være gavnligt. Vi leve meget isoleret,<br />
se kun faa Mennesker udenfor den daglige Kreds.” Også hensynet den<br />
legemlige sundhed talte for en flytning af seminariet fra <strong>Ranum</strong>:<br />
” ... hvis Klima med dets hyppige Taage og stærke Blæst næppe er sundt”.<br />
Endelig – og denne grund angiver Faartoft som hovedårsagen til at<br />
flytte seminariet – var der: ” ... Hensynet til den praktiske Læreruddannelse,<br />
det Fag et <strong>Seminarium</strong> i fortrinlig Grad bør lægge Vægt paa. Det<br />
vil vist være indlysende, at i en Landsby som <strong>Ranum</strong>, hvor der kun er<br />
én Skole, én Lærer, ca. 100 Børn i 2 klasser, hvor de store Børn kun gaa<br />
én Dag om Ugen i Skole i Sommerhalvåret, kan der selv med den største<br />
Flid kun gives Seminariets Elever en mangelfuld Øvelse i praktisk Skolegerning”.<br />
Seminariets isolerede beliggenhed, bylivets udviklende indflydelse<br />
på såvel elever som lærere og de større byers muligheder for at stille<br />
bedre øvelsesskolefaciliteter til rådighed var således baggrunden for<br />
Faartofts indtrængende anbefaling om at flytte seminariet til en større<br />
by. Faartoft understregede, at han i disse synspunkter var i overensstemmelse<br />
med sine lærere, der dog foretrak, at seminariet blev flyttet<br />
til Aalborg, mens han selv anbefalede Viborg som ny seminarieby.<br />
Faartofts anbefaling faldt dog ikke i god jord hos seminariets direktion,<br />
som skarpt tog afstand fra planerne om en flytning af seminariet.<br />
Argumenterne om seminariets isolerede beliggenhed og de mangelfulde<br />
øvelsesskoleforhold ville direktionen ikke anerkende. Efter dens<br />
opfattelse var <strong>Ranum</strong>: ” ... ved Dampskibslinierne på Limfjorden og ved<br />
Jernbaneforbindelsen sydfra til Løgstør bragt i forholdsvis god og ingenlunde<br />
ubekvem Forbindelse med det Opland, hvorfra der kan paaregnes<br />
Tilgang til Seminariet”, ligesom forholdene på seminariets øvelsesskole<br />
25
26<br />
uden store bekostninger kunne forbedres. Det var direktionens principielle<br />
opfattelse, at en læreruddannelse hørte hjemme på landet og<br />
ikke i købstæderne. Købstadslivet kunne måske give eleverne: ” ... en<br />
ydre Politur men vistnok kun med Forliis af noget bedre: Tilfredsheden<br />
med deres Stand og Kaar, Evnen til senere hen at finde sig tilrette i deres<br />
tarvelige, begrændsede Forhold”. Forslaget om et fællesseminarium var<br />
måske blot udslag af ”en forbigaaende Tidsstrømning” og et sådant<br />
fællesseminarium skulle ikke: ” ... kjøbes paa <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s<br />
Bekostning”. Afslutningsvis tilføjede direktionen dog, at såfremt flytteplanerne<br />
imod forventning blev fastholdt, vil dens anbefaling være<br />
at flytte seminariet til Viborg 55 .<br />
Sagen om flytningen af seminariet førte således til et skarpt opgør<br />
mellem en direktion, der repræsenterede den mere klassiske læreruddannelsestænkning,<br />
og en forstander, hvis opfattelse af læreruddannelsen<br />
i højere grad var påvirket af tidens kulturelle strømninger.<br />
Sagen mistede imidlertid sin aktualitet, da der ikke kunne skaffes<br />
politisk flertal for forslaget om oprettelsen af et fællesseminarium for<br />
mænd og kvinder. Men trods ændringerne i de politiske vilkår fortsatte<br />
Faartoft ihærdigt sine bestræbelser for at få seminariet flyttet. Efter<br />
vedtagelsen af den nye læreruddannelseslov i 1894, som på en lang<br />
række områder sidestillede stats- og privatseminarierne, var ministeriet<br />
indstillet på, at statsseminarierne skulle bringes op på et niveau,<br />
så de kunne måle sig med privatseminarierne. På den foranledning<br />
indsendte Faartoft en skrivelse, hvori han redegjorde for de ønskelige<br />
forbedringere i <strong>Ranum</strong>. Gymnastikhuset skulle ombygges, der skulle<br />
anlægges en sportsplads og endelig skulle der opføres en ny børneskole.<br />
Men i bemærkningerne til det efterfølgende budgetforslag for<br />
finansåret 1896/97 stillede Faartoft sig tvivlende overfor, om det var<br />
fornuftigt at ofre så store summer, når der nu: ” ... med rette klages<br />
55 LAV B004-1168, Viborg Stiftamt, Journalsager vedr. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1890-1903,<br />
direktionens skrivelse til ministeriet af 2. August 1893<br />
over Seminariets uheldige, isolerede Beliggenhed”. Efter hans opfattelse<br />
ville seminariet: ” ... aldrig komme til at trives her paa dette afsides,<br />
uskønt beliggende og kedelige Sted, saaledes som vore faa Statsseminarier<br />
burde det”. Den ringe tilgang til seminariet virkede efter hans opfattelse<br />
også ind på eksamensresultaterne. Når seminariet praktisk talt<br />
måtte optage alle ansøgere kunne det: ” ... aldrig præsentere tilsvarende<br />
Eksaminer til et <strong>Seminarium</strong>, der som f.eks. Jelling kan udskyde Halvdelen<br />
af Aspiranterne”. Efter hans opfattelse var <strong>Ranum</strong> blandt statsseminarierne:<br />
” ... ubetinget Stedbarnet ... L. Chr. Müller, i hvis Tid<br />
Seminariet blev flyttet, skal heller aldrig have været tilfreds her i <strong>Ranum</strong>”.<br />
Derfor anmodede han igen ministeriet om, at seminariet flyttes.” ...<br />
enten som jeg tidligere har tilraadet til Viborg, hvor det vil komme til at<br />
ligge fortrinligt for vort gamle Opland, eller, hvis ikke andet kan naas til<br />
den lille By Løgstør, hvis Kommunalbestyrelse, efter hvad der er mig bekendt,<br />
er villig til at bringe alle rimelige Ofre for at faa Seminariet flyttet<br />
dertil 56 ”. Heller ikke denne henvendelse gav noget resultat.<br />
Hele sagsforløbet har næppe været uden indflydelse på, at Faartoft i<br />
foråret 1896 valgte at søge bort fra <strong>Ranum</strong>. Selv om seminariets flytning<br />
var Faartofts hjertesag som forstander, gjorde han en betydelig<br />
indsats i <strong>Ranum</strong> til gavn for seminariet. På hans foranledning blev<br />
seminariets gymnastikhus udvidet med omklædnings- og badeværelse,<br />
klasserne blev forsynet med nye tomandsborde og ved Limfjorden<br />
blev der bygget badehus og badebro. Desuden lykkedes det ham at<br />
få en aftale i stand med sognerådet om børneskolen i <strong>Ranum</strong>, som<br />
seminariet anvendte som øvelsesskole. Aftalen indebar, at sognerådet<br />
opførte en ny skolebygning. Staten ydede tilskud til anskaffelse af<br />
inventar til skolen og skulle desuden yde tilskud til aflønning af skolens<br />
1. lærer samt yderligere en lærer og en lærerinde, som vejledte<br />
seminarieeleverne i praktisk skolegerning. Det var også i hans em-<br />
56<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-1897, Faartofts skrivelse af 23/7-<br />
1895 til ministeriet
edsperiode, at forstanderstillingen blev udskilt fra præsteembedet og<br />
byggeriet af en selvstændig forstanderbolig iværksat.<br />
Faartofts efterfølger blev N.A. Larsen, der dog kun fik en ganske<br />
kort funktionstid i <strong>Ranum</strong>, idet han allerede i 1899 forlod embedet<br />
i <strong>Ranum</strong> til fordel for stillingen som forstander i Jelling 57 . På dette<br />
tidspunkt var seminariet – efter det stride stormvejr i begyndelsen af<br />
1890’erne – på ny kommet ind i mere smult vande. Da seminariet<br />
fejrede sit 50-års jubilæum i 1898 var elevtallet i fremgang, og seminariet<br />
kunne således gå det ny århundrede i møde med en forventning<br />
om bedre tider.<br />
57 I sin korte funktionsperiode i <strong>Ranum</strong> gjorde N.A. Larsen sig bl.a. bemærket med et<br />
forslag om en stramning af optagelseskravene til seminarierne og den afsluttende prøve.<br />
Direktionen kunne dog ikke tilslutte sig disse stramninger, som efter dens opfattelse<br />
lå udover, hvad der kunne kræves for at varetage den ”beskedne” lærergerning, se LAV<br />
B004-1168, Viborg Stiftsamt, Journalsager vedr. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1890-1903, koncept<br />
til direktionens skrivelse til ministeriet af 11/3-1899. N.A. Larsen var i perioden<br />
1903-1930 ministeriets konsulent i pædagogiske spørgsmål vedr. folkeskolen og seminarierne,<br />
dvs. øverste embedsmand for disse områder<br />
1.2..Eleverne.og.lærerne<br />
1.2.1..Eleverne.–.hvor.mange.var.de?<br />
Eleverne er en undervisningsinstitutions eksistensberettigelse og livsgrundlag.<br />
Dette vilkår har haft sin helt specielle betydning for institutioner,<br />
der – som seminariet i <strong>Ranum</strong> – i flere perioder af sin levetid<br />
har været truet af lukning eller flytning på grund af et lavt elevtal.<br />
Søgningen til seminariet i <strong>Ranum</strong> har derfor gennem tiderne været<br />
fulgt med stor interesse af både den centrale statsmagt, seminariets<br />
lokale ledelse og den brede offentlighed.<br />
Med udgangspunkt i seminariets protokoller og årsberetninger skal<br />
der i det følgende tegnes et billede af bevægelser og forskydninger i<br />
elevgrundlaget i løbet af institutionens første leveår fra <strong>1848</strong> og frem<br />
til århundredskiftet, et billede, som er en væsentlig baggrund for den<br />
institutionshistorie, der er skildret i de foregående afsnit.<br />
27
28<br />
Tabel 1<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1849-1899:<br />
Aspiranter, elever og dimittender<br />
Aspiranter til<br />
optagelsesprøve (1)<br />
Samlet<br />
elevbestand (2)<br />
Dimittender<br />
<strong>Ranum</strong> (3)<br />
Dimittender hele<br />
landet (mandlige) (4)<br />
<strong>Ranum</strong>s andel<br />
af landets dimittender<br />
1849-54 gns. 40 20 88 22.3%<br />
1855-59 gns. 17 93 18.8%<br />
1860-64 gns. 35 69 22 149 14.5%<br />
1865-69 gns. 18 52 18 187 9.4%<br />
1870-74 gns. 15 38 10 124 7.7%<br />
1875-79 gns. 21 48 11 131 8.1%<br />
1880-84 gns. 40 89 23 256 9.1%<br />
1885-89 gns. 31 70 25 312 8.2%<br />
1890-94 gns. 20 48 14 242 5.9%<br />
1895-99 gns. 25 57 14 289 4.9%<br />
(1) LAV C640-17, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Protokol over aspiranter 1865-1900<br />
(2)<br />
1849-54: LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-1857<br />
1862-71: LAV C640-12, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1871-1880<br />
1872-77: LAV C0002-891, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-1877<br />
1879-99: Seminariets årsberetninger<br />
(3) Ejnar Poulsen, <strong>Ranum</strong> Staten, 1849-1949, Skive, 1949<br />
(4) Chr. Larsen, ”Dimittender 1793-2002”, i Karen Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundrede, Syddansk Universitetsforlag, 2005, s. 422-27
Ved sin start i <strong>Ranum</strong> i <strong>1848</strong> var seminariet et af landets blot fem<br />
statsseminarier, der på dette tidspunkt havde monopol på den formelle<br />
skolelæreruddannelse i Danmark. I den første 10-årsperiode frem<br />
til begyndelse af 1860’erne blev omkring en femtedel af kongerigets<br />
lærere uddannet i <strong>Ranum</strong> – se tabel 1. Institutionen var med andre<br />
ord en hovedleverandør af uddannede lærere til den danske almueskole.<br />
Men den tidligere omtalte liberalisering af læreruddannelsen,<br />
som med fuld styrke slog igennem med loven af 1867, resulterede i,<br />
at statsseminarierne fra slutningen af 1860’erne befandt sig i en udsat<br />
konkurrenceposition på et marked domineret af private institutioner<br />
– de såkaldte friseminarier og en række mindre forberedelsesinstitutter<br />
– der på lige fod med statsseminarierne kunne indstille deres<br />
elever til skolelærereksamen ved den centrale eksamenskommission.<br />
Som konsekvens heraf blev statsseminariernes bidrag til landets<br />
lærerproduktion reduceret markant. For <strong>Ranum</strong>s vedkommende udmøntede<br />
det sig i, at seminariet omkring århundredskiftet kun uddannede<br />
ca. 5 pct. af landets skolelærere – og målt i absolutte tal var<br />
der i 1870’erne flere år, hvor der blev dimitteret færre end ti lærere fra<br />
seminariet.<br />
Seminariets op- og nedture kan aflæses af bevægelser i antallet af tilmeldte<br />
aspiranter til seminariets årlige optagelsesprøver og de heraf<br />
følgende ændringer i seminariets samlede elevbestand. Efter at tilmeldingen<br />
til seminariets optagelsesprøve i første halvdel af 1860’erne<br />
havde ligget på et gennemsnit på ca. 35 aspiranter, faldt tallet kraftigt<br />
i den efterfølgende periode. 1870’erne – og især i den første halvdel af<br />
årtiet – var en dyb kriseperiode. Enkelte år meldte der sig mindre end<br />
ti aspiranter. Først hen imod slutningen af 1870’erne vender udviklingen,<br />
og i begyndelsen af 1880’erne oplevede seminariet i en kort<br />
periode sin hidtil største tilstrømning. Et enkelt år meldte der sig over<br />
50 aspiranter til optagelsesprøven. Men allerede i starten af 1890’erne<br />
blev seminariet på ny ramt af en nedgang i søgningen, der først blev<br />
overvundet hen imod århundredskiftet, hvor det gennemsnitlige ansøgertal<br />
stabiliserede sig på et niveau omkring 25.<br />
Seminariets 2. klasse 1876-77, dimitteret i 1878.<br />
Det er en af 1870’ernes små årgange med blot 11 dimittender<br />
29
30<br />
De betydelige udsving i søgningen forplantede sig med kort varsel til<br />
ændringer i seminariets samlede elevbestand. Fra et foreløbigt toppunkt<br />
i starten af 1860’erne med et samlet antal elever på næsten 70<br />
– hvad man dengang anså for at være tæt på hvad seminariet kunne<br />
rumme – reduceredes elevbestanden i 1870’erne til et niveau på knap<br />
40. I 1880’erne steg elevtallet på ny og nåede i første halvdel 80’erne<br />
op på næsten 90. <strong>Ranum</strong> var nu blevet landets næststørste statsseminarium,<br />
hvad der – som tidligere omtalt – skabte baggrund for den<br />
statslige bevilling til opførelsen af en ny og større seminariebygning i<br />
<strong>Ranum</strong>. Men fra begyndelsen af 1890’erne afstedkom den svigtende<br />
søgning igen et kraftigt dyk i elevtallet, som først var overvundet ved<br />
udgangen af århundredet.<br />
Søgningen til seminariet og seminariets elevbestand var således underkastet<br />
nogle betydelige svingninger med bølgedale i 1870’erne<br />
og 1890’erne og en markant bølgetop i 1880’erne. Disse udsving i<br />
søgningen afspejlede udviklingen på landsplan. Tilstrømningen til<br />
læreruddannelsen i 1880’erne var således et generelt fænomen, som<br />
er blevet sat i forbindelse med den samtidige krise i landbruget, der<br />
tilskyndende unge til at søge alternative beskæftigelsesmuligheder.<br />
Omvendt kunne stagnationen i søgningen til læreruddannelsen i<br />
1890’erne hænge sammen med, at fornyet fremgang og optimisme<br />
i landbruget og andre erhverv bremsede ”flugten” til læreruddannelsen<br />
58 . Som en anden årsag til den faldende søgning i begyndelsen<br />
af 90’erne pegede man i samtiden også på den stramning af eksamenskravene<br />
i faget pædagogik, der blev gennemført i 1889, og som<br />
58 Denne sammenhæng kendes også fra senere perioder, hvor tilgangen til læreruddannelsen<br />
og andre velfærdsprofessionsuddannelser har været omvendt proportional med<br />
beskæftigelsesmulighederne på det store arbejdsmarked<br />
efterfølgende resulterede i høje dumpeprocenter ved den afsluttende<br />
lærereksamen 59 .<br />
På det enkelte seminarium kan særlige lokale forhold have svækket<br />
eller forstærket disse generelle tendenser. Når den faldende søgning i<br />
begyndelsen af 1890’erne slog særlig hårdt igennem i <strong>Ranum</strong>, var det<br />
efter forstander Faartofts opfattelse en følge af den uro, som Guldbrandsen-sagen<br />
havde fremkaldt omkring seminariet – en uro, som<br />
yderligere blev forstærket af den efterfølgende debat om seminariets<br />
flytning. I 1893 bemærkede han således, at: ” ..<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
lider i flere Retninger under den nuværende Usikkerhed, der virker hæmmende<br />
for Tilgangen og vanskeliggør Bestræbelserne for at føre Seminariet<br />
frem 60 ”.<br />
1.2.2..Eleverne.–.hvem.var.de?<br />
Hvem søgte optagelse på en læreruddannelse i Nordjylland i 1800-tallet?<br />
Hvem var de elever, som prægede institutionens undervisning og<br />
dens sociale liv? I de følgende afsnit skal der – med udgangspunkt i<br />
seminariets årsberetninger – tegnes en profil af seminariets elever.<br />
Køn<br />
En første væsentlig karakteristik af datidens elever drejer sig om deres<br />
køn. Alle seminariets elever var mænd. Fra 1859 var det ganske vist<br />
59<br />
Om tilbagegangen i søgningen til læreruddannelsen skriver forstander Faartoft i<br />
1893: ”Den skyldes vist ikke mindst de senere Aars stærke ”Mandefald” ved Eksamen, der<br />
bevirke, at mange dygtige unge Mennesker foretrække den længere, men sikrere Vej, Studeringerne,<br />
frem for at udsætte sig for den Skuffelse, efter 3 Aars forløb at falde f.eks. i Praktisk<br />
Færdighed”, LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-1897, Faartofts brev af<br />
8/7-1893 til ministeriet<br />
60<br />
I samme brev som henvist til ovenfor
muligt for kvinder at aflægge ”skolelærerindeeksamen”. Men forberedelsen<br />
til denne eksamen fandt alene sted på private kvindeseminarier.<br />
På statsseminarierne var uddannelsespladserne forbeholdt mænd.<br />
Først i løbet af 1890’erne blev der på enkelte af statsseminarierne<br />
optaget nogle få kvinder som ”højskolelever”, der alene gennemførte<br />
uddannelsens to første år. En oplysning om, at sådanne kvindelige<br />
elever fulgte undervisningen i <strong>Ranum</strong>, gav dog anledning til hævede<br />
øjenbryn hos seminariets direktion, som i en skrivelse i 1892 bemærkede,<br />
at: ” ... Oplysning om, at der i Seminariets yngste Classe findes to<br />
kvindelige Elever, har været os paafaldende, idet en særlig Bemyndigelse til<br />
Optagelse af disse Elever formentlig maatte være given Forstanderen, men<br />
en saadan vides ikke at være meddelt.” 61 . Først efter århundredskiftet<br />
fik kvinder adgang til at søge optagelse på læreruddannelsen i <strong>Ranum</strong>.<br />
Alder<br />
De mænd, som meldte sig til læreruddannelsen, var ganske unge<br />
mænd, se tabel 2.<br />
Tabel 2<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium:<br />
Elevernes gennemsnitsalder i 1. klasse<br />
ved skoleårets begyndelse 1879/80 og 1897/98<br />
Gns. alder i 1. klasse<br />
ved skoleårets<br />
begyndelse<br />
1879/80 1897/98<br />
18.4 år 19.5 år<br />
Kilde: <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Aarsberetning 1879/80 og 1897/98<br />
61<br />
LAV B004-1168, Viborg Stiftsamt, Journalsager vedr. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1890-1903,<br />
koncept af 27/10-1894 til brev til ministeriet<br />
I skoleåret 1879/80 påbegyndte 32 elever deres læreruddannelse i<br />
seminariets 1. klasse. Gennemsnitsalderen var 18,4 år, og af de 32<br />
elever var de 9 ikke fyldt 17 år, da de startede i seminariets 1. klasse.<br />
Optagelsesalderen var ganske vist 17 år, men med mulighed for dispensation:<br />
” ... naar den paagældende ikke mangler over 2 Aar i den angivne<br />
Alder 62 ”. I skoleåret 1897/98 var gennemsnitsalderen steget til<br />
19,5 år, idet læreruddannelsesloven af 1894 hævede optagelsesalderen<br />
til 18 år. Men set med nutidens øjne, var eleverne på læreruddannelsen<br />
fortsat unge mennesker, som afsluttede deres uddannelse inden de<br />
var fyldt 23 år. Mange kunne derfor – forudsat at de helbredsmæssigt<br />
hørte til i den bedste ende – se frem til et mangeårigt virke i skolen.<br />
Geografisk baggrund<br />
Hovedparten af eleverne kom fra Nord- og Vestjylland med Thisted<br />
og Aalborg Amt som de dominerende områder, se tabel 3. I løbet af<br />
1800-tallet skete der en forskydning i dette rekrutteringsmønster,<br />
således at Aalborg Amt øgede sin andel af eleverne på bekostning af<br />
Thisted og Viborg amter. Baggrunden for denne ændring var konkurrencen<br />
fra de nye privatseminarier i Silkeborg og Nr. Nissum oprettet<br />
i henholdsvis 1884 og 1892.<br />
Som et supplement til elevernes fordeling på amter kan man i seminariets<br />
årsberetninger ofte finde en bemærkning om, at kun nogle få<br />
elever – som regel mindre end fem – var fra byerne, dvs. købstæderne.<br />
Det var unge mænd fra landet, som fyldte op i seminariets klasser.<br />
62<br />
Her citeret efter <strong>Ranum</strong> i Undervisningsaaret 1889-90, Aarsberetning, Kjøbenhavn,<br />
1890, s. 25<br />
31
32<br />
Tabel 3<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium:<br />
Geografisk rekruttering i 1880/81 og 1898/99,<br />
eleverne fordelt efter fødested<br />
1880/81 1898/99<br />
Hjørring Amt 13 15,3% 10 16,7%<br />
Thisted Amt 20 23,5% 9 15,0%<br />
Aalborg Amt 13 15,3% 16 26,7%<br />
Viborg Amt 16 18,8% 5 8,3%<br />
Ringkjøbing Amt 4 4,7% 6 10,0%<br />
Randers Amt 4 4,7% 5 8,3%<br />
Aarhus Amt 6 7,1% 2 3,3%<br />
Andre amter 9 10,6% 7 11,7%<br />
I alt 85 100,0% 60 100,0%<br />
Kilde: <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> Aarsberetning 1880/81 og 1898/99<br />
Social baggrund<br />
Langt den største del af eleverne var fra landet ikke blot i geografisk<br />
men også i erhvervsmæssig forstand. I undervisningsåret 1880/81<br />
stammede ca. to tredjedel af eleverne fra gårdmands- og husmandshjem,<br />
se tabel 4. Gårdmandssønner var den største gruppe. De udgjorde<br />
ca. 40 pct. af eleverne. Derefter følger skolelærersønner med<br />
ca. 25 pct. Skolelærersønner var fritaget for at betale undervisningspenge.<br />
Ordningen bidrog tilsyneladende til en betydelig social reproduktion<br />
af lærerstanden.<br />
Tabel 4<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium:<br />
Social rekruttering i 1880/81 og 1898/99,<br />
eleverne fordelt efter farens erhverv<br />
1880/81 1898/99<br />
Gårdmænd 34 40,0% 18 30,0%<br />
Skolelærere 23 27,1% 14 23,3%<br />
Husmænd 19 22,4% 12 20,0%<br />
Håndværkere 4 4,7% 11 18,3%<br />
Andre 5 5,9% 5 8,3%<br />
I alt 85 100,0% 60 100,0%<br />
Kilde: <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> Aarsberetning 1880/81 og 1898/99<br />
Også husmandssønner var en stor gruppe på seminariet, mens håndværkere<br />
og kategorien ”andre”, der dækkede over erhvervsbetegnelser<br />
som kontorist, gårdforpagter, møller, præst mv., tilsammen udgjorde<br />
kun ca. 10 pct. I løbet af 1800-tallet var den iøjnefaldende ændring i<br />
elevernes sociale sammensætning håndværkergruppens stigende andel<br />
på bekostning af gårdmandsstanden. Bevægelsen imod en læreruddannelse<br />
og et seminarium, hvis rødder til landbomiljøet svækkedes,<br />
havde således taget sin begyndelse. Men ved århundredskiftet var det<br />
dog fortsat den unge mand med livserfaringer fra landbruget, som var<br />
den dominerende elevtype på seminariet.<br />
Forkundskaber og uddannelsesbaggrund<br />
For at blive optaget på et statsseminarium skulle ansøgerne indstille<br />
sig til seminariets optagelsesprøve. Adgangen til denne prøve var betinget<br />
af, at aspiranten var fyldt 17 år, og at han: ” ... i mindst 1 Aar<br />
som Hjælper har deltaget i Undervisningen i en Skole, og at han har
vist Anlæg til Skolegjerning samt i øvrigt udvist godt sædeligt Forhold”.<br />
Prøven omfattede eksamination i fagene religionskundkab, dansk,<br />
historie, jordbeskrivelse (geografi), skrivning, regning, sang og musik.<br />
Kravene i de enkelte fag var beskrevet i et optagelsescirkulære. I dansk<br />
skulle aspiranten kunne ”læse rent og flydende og uden betydelige Sprogfejl<br />
kunne skrive efter Diktat”, i skrivning skulle han ”kunne skrive en<br />
god, tydelig Haand” og i regning skulle han ”foruden at være fuldstændig<br />
sikker i den store Tabel have Færdighed i de fire Regningsarter med<br />
hele og brudte Tal, i Reguladetri eller Forholdsregning samt simplere Procentforhold,<br />
alt anvendt på lettere indklædte Opgaver”. Afslutningsvis<br />
understregede optagelsescirkulæret dog, at der ved optagelsen:<br />
” ... ses mere paa Modenheden og paa den Maade, hvorpaa Vedkommende<br />
formaar at gjøre Rede for, hvad han har søgt at tilegne sig, samt<br />
paa, om han skjønnes under sin Forberedelse at være blevet undervist paa<br />
en forstandig Maade, end paa, om han har lært disse eller hine Bøger i<br />
dette eller hint Omfang” 63 .<br />
Aspiranternes forudgående skolegang var de obligatoriske syv år i en<br />
almueskole på landet med begrænset undervisning i sommerhalvåret,<br />
hvor de store børn var en uundværlig arbejdskraft i landbruget.<br />
Hvad der kunne lægges oven i de kundskaber og færdigheder,<br />
som var erhvervet i almueskolen, afhang derfor af kvaliteten af det<br />
praktiske lærlingeforhold hos en skolelærer, som var næste skridt på<br />
vejen til optagelsen på seminariet. I 1861 blev den dengang 19-årige<br />
gårdmandssøn Niels Chr. Pedersen optaget på seminariet. Om sine<br />
forberedelser hertil skrev han i sine erindringer: ” ... Efter Høsten 1859<br />
begyndte jeg at læse hos Lærer Nielsen i Ørum; han var en meget dygtig<br />
og begavet, ugift, ung Mand, kun 4 á 5 Aar ældre end jeg. Meningen<br />
var, at jeg skulle optages paa <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> næste Sommer; jeg<br />
hængte godt i, hvilket ogsaa kunde gjøres nødigt, eftersom jeg begyndte<br />
63<br />
Optagelsesbetingelserne er her citeret efter <strong>Ranum</strong> i Undervisningsaaret 1889-90,<br />
Aarsberetning, Kjøbenhavn, 1890, s. 25-27<br />
paa aldeles bar Bund.” For Niels Chr. Pedersen blev det dog til to års<br />
forberedelse, idet han ikke rettidigt fik sig tilmeldt optagelsesprøven<br />
i 1860. Derfor blev han fæstet til en vinterlærerplads hos en gårdmandsfamilie,<br />
hvor han efter eget udsagn: ” ... erhvervede sig Øvelse i<br />
at undervise og samtale med Børn, hvilket utvivlsomt kom mig til Gode<br />
ved Dimissionen i ”Praktisk Færdighed”, et Fag, der er saa svært for de<br />
unge Eksaminander ... Fra 1. Maj læste jeg atter hos Lærer Nielsen et par<br />
Maaneder, indtil Optagelseseksaminen afholdtes ... Ved to Aars Forberedelse<br />
var jeg dog ikke kommen højere i Visdommen, end at jeg sammen<br />
med flere andre kun blev optaget ”paa Prøve” ...” Niels Chr. Pedersen<br />
var formentlig en typisk repræsentant for seminaristerne i <strong>Ranum</strong> –<br />
og på de fleste andre seminarier – der, som han selv udtrykte det: ” ...<br />
tiltraadte seminariet med en tarvelig Foruddannelse” 64 .<br />
Som et supplement til det praktiske lærlingeforhold deltog nogle af<br />
aspiranterne også i et egentligt forberedelseskursus til optagelsesprøven.<br />
Kurset, som blev udbudt af seminariets lærere mod betaling, var<br />
forløberen for den senere præparandklasse. Men forstander Lunddahl<br />
ønskede ikke at stille seminariets lokaler til rådighed for, hvad han<br />
betragtede som en privat forretningsmæssig virksomhed, der belastede<br />
aspiranternes i forvejen trængte økonomi 65 . Undervisningen blev<br />
derfor henlagt til byskolen. Efter vedtagelsen af den ny læreruddannelseslov<br />
i 1894, som skærpede optagelseskravene til uddannelsen,<br />
blev spørgsmålet om en systematisering af den egentlige forberedelsesundervisning<br />
igen aktuel. Over for ministeriet anbefalede forstander<br />
Faartoft, at statsseminarierne skulle have adgang til at oprette forbe-<br />
64<br />
Uddrag af Niels Chr. Pedersens erindringer er optrykt i Baandet, Medlemsblad for<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, 4. årgang nr. 8 1929 og 5. årgang nr. 1 og nr. 8<br />
1930<br />
65<br />
LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, Lunddahls erklæring af 12/12-<br />
1853 om en lærers anmodning om at benytte seminariets lokaler til forberedelsesundervisning<br />
33
34<br />
redelseskurser for at kunne klare sig i konkurrencen med de private<br />
seminarier 66 . En sådan udvidelse af seminariets statsfinansierede virksomhed<br />
fandt dog ikke tilslutning i ministeriet. Forberedelsesundervisningen<br />
forblev derfor i privat regi.<br />
Seminariets ”Tut-klasse” 1882. Tut-klassen var den yngste klasse.<br />
Bemærk seminaristhuen. Midt i forreste række – med bowlerhat –<br />
sidder andenlærer Alfred Sylvester Levinsen<br />
66<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-97, Faartofts brev til ministeriet<br />
af 6/11-1895<br />
Fra begyndelsen af 1880’erne begyndte der at dukke ansøgere op<br />
med realskole- eller præliminæreksamen. Efter seminariets vurdering<br />
kunne de optages i 1. eller 2. klasse. Men ansøgere af denne type var<br />
undtagelsen. Omkring århundredskiftet var langt den største del af<br />
eleverne på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> stadigvæk unge mennesker uden<br />
andre forudsætninger for deltagelse i seminariets undervisning end de<br />
kundskaber og færdigheder, som de havde erhvervet sig i almueskolen<br />
og i deres etårige praksis hos en skolelærer.<br />
Motiver til valg af skolelærergerningen<br />
Motiverne til de unge mænds valg af skolelærergerningen har givetvis<br />
været meget forskellige. Nogle søgte uddannelsen, fordi de på grund<br />
af legemlige skavanker ikke kunne deltage i datidens hårde arbejde.<br />
Således den 19-årige indsiddersøn Jens Olsen Christensen, der i 1849<br />
søgte om optagelse på seminariet, men måtte afvente en særlig tilladelse<br />
fra ministeriet, fordi han havde en ”Svaghed” i højre arm.<br />
Ministeriet meddelte på sin sædvanlige pertentlige facon, at:<br />
” ... den omtalte Legemsfeil ikke skal være til Hinder for hans Optagelse<br />
som Elev paa Seminariet, saafremt han er i stand til at skrive med høire<br />
Haand, men at det Ansøgte i modsat Fald ikke kan bevilges 67 ”. Andre<br />
var utvivlsomt drevet af lyst og interesse for faget som f.eks. den<br />
16-årige skolelærersøn Johan Peter Christensen, der i 1862 søgte<br />
ministeriet om dispensation fra alderskravet med den motivering, at<br />
han fra sin: ” ... tidlige Barndom stedse har havt Lyst til Skolefaget 68 ”.<br />
Endelig har vilkårene i det dominerende landbrugserhverv også spillet<br />
en væsentlig rolle for de unges valg. I perioder med økonomisk<br />
afmatning i erhvervet har lærergerningen været et alternativ inden<br />
for mulighedernes rækkevidde – og for nogle tillige muligheden for<br />
67<br />
LAV C0002-885, Ministerielle skrivelser til direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-<br />
50, ministeriets skrivelse til direktionen af 30/1-1849<br />
68<br />
LAV C0002-889, Ministerielle skrivelser til direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1862-<br />
64, ansøgerens brev til ministeriet af 10/2-1862
at slippe bort fra det hårde slid i landbruget. Den ovenfor omtalte<br />
gårdmandssøn Niels Chr. Pedersen, som blev optaget på seminariet i<br />
1861, skrev således om sin baggrund for at vælge lærergerningen, at:<br />
” ... jeg kunde være blevet en dygtig Landmand. Men jeg var spændt for<br />
haardt for, fik i Sommerhalvåret aldrig tilstrækkelig Søvn og Hvile, vi<br />
levede i en Levning fra Bøndernes Trældomstid, skjønt den for længst var<br />
ophørt. Efter adskillige Overvejelser blev det besluttet, at jeg skulde være<br />
Lærer; jeg i 16 á 17-Aars Alderen saa med lysere Haab paa Lærergjerningen<br />
end paa det trælsomme Bondearbejde, med hvilket jeg trods min unge<br />
Alder havde indhøstet saa rigelig Erfaring 69 .”<br />
Økonomi<br />
Den sociale og demografiske beskrivelse af seminariets elever samt beskrivelsen<br />
af deres motiver for valget af skolelærergerningen rummer<br />
også antydninger af deres økonomiske vilkår og baggrund. Som tidligere<br />
omtalt havde forstander Lunddahl allerede i 1851 gjort den iagttagelse,<br />
at de fleste af seminariets elever var fattige. At skaffe sig penge<br />
til ophold og undervisningsgebyr under uddannelsen var en stor<br />
økonomisk byrde for mange elever og deres forældre 70 . Ofte måtte<br />
der stiftes gæld med den konsekvens, at mange elever: ” ... udgaar fra<br />
Seminariet med flere hundrede Dalers Gæld 71 ”. Efter Lunddahls opfattelse<br />
afspejlede elevernes svage økonomiske baggrund seminariets<br />
beliggenhed i en fattig egn, en opfattelse, som senere forstandere også<br />
69<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, 4. årgang nr. 8 1929<br />
og 5. årgang nr. 1 og nr. 8 1930<br />
70<br />
Johan Skjoldborg, som blev optaget på seminariet i 1878, fortæller i sine erindringer,<br />
at han skaffede sig penge til opholdet på seminariet ved at sætte sin uddannelse<br />
på aktier til 25 og 50 kroner, som han afsatte til den lokale befolkning. Beløbet skulle<br />
betales tilbage efter endt uddannelse, se Johan Skjoldborg, Min Mindebog. Barndommens<br />
Dage, København, 1943, s. 142-43<br />
71<br />
LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, Lunddahls erklæring af 5/10-<br />
1855 om udkast til ny læreruddannelseslov<br />
gav udtryk for. Mange breve i seminariet arkiv vidner om, at forstanderne<br />
har måttet lægge øren til både elevers og forældres økonomiske<br />
bekymringer og optræde som økonomiske rådgivere – undertiden<br />
også som långivere – for elever, der ikke kunne betale undervisningspengene<br />
til tiden. I 1887 fandt en af J.C. Sørensen præstekolleger<br />
således anledning til at advare Sørensen mod at låne en seminarist fra<br />
hans sogn flere penge: ” ... thi her er ingen Udvej længere til at få dem<br />
refunderet 72 .”<br />
Dimittender 1890<br />
72<br />
LAV C640-5, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Indkomne Breve 1871-92, brev af 3/2-1887 til<br />
Sørensen<br />
35
36<br />
Omkostningerne ved læreruddannelsen bestod i udgifter til kost<br />
og logi samt undervisningsgebyr, de såkaldte undervisningspenge. I<br />
skoleåret 1880/81 var prisen for et værelse med opvartning, kost og<br />
varme 280-340 kr. pr. år, og i skolepenge betalte eleverne 40 kr. årligt.<br />
Værdigt trængende elever kunne søge statsunderstøttelse. Højeste<br />
stipendieportion var i 1880/81 90 kr. Til sammenligning kan nævnes,<br />
at årslønnen for en arbejdsmand i provinsbyerne i begyndelsen af<br />
1880’eren udgjorde ca. 500 kr. 73<br />
Den typiske elevprofil<br />
Med baggrund i de foranstående betragtninger kan profilen på den<br />
typiske elev på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> således tegnes forholdsvis skarpt.<br />
Han var en ca. 18-19-årig ung mand fra landet med baggrund i et<br />
gårdmands-, husmands- eller skolelærerhjem. Hans forudsætning<br />
for at deltage i seminariets undervisning var syv års skolegang i almueskolen<br />
og et privat lærlingeforhold hos en skolelærer af et halvt<br />
til et års varighed. For nogle af eleverne var læreruddannelsen deres<br />
ønskeuddannelse, mens den for andre har været det, der – på grund<br />
af legemlige skavanker eller manglende udsigter til et udkomme i<br />
landbruget – var muligt. At læreruddannelsens rekrutteringsgrundlag<br />
havde denne karakter var – set med datidens øjne – ikke overraskende.<br />
Netop dette befolkningssegment havde fra de første statsseminariers<br />
tid været målgruppen for en skolelæreruddannelse. Allerede<br />
i 1818 havde seminariereglementet bestemt, at seminarieforstanderen<br />
ved optagelsen skulle vælge: ” ... de fortringligste, saavel med hensyn<br />
til Kundskaber som Sædelighed”, men han skulle også give: ” ... dem<br />
Fortrin, der ere af Landalmueclassen eller ere Skolelæresønner”, fordi ”de,<br />
der selv ere fødte af Almuefolk paa Landet, ere uden Tvivl meest skikkede<br />
til at være Landsby-Skolelærere, deels fordi de rimeligviis kunne bedre end<br />
andre virke paa Landalmuen, deels fordi de lettere kunne leve tilfreds<br />
73 Even Marstrand, ”Kilder til Kendskab om Arbejdsforholdene og Lønforholdene i<br />
1870 0g 1880”, Nationaløkonomisk Tidskrift, Bind 3, Række 34, 1926, s. 450<br />
med de tarvelige Kaar, hvormed Skolelærer paa Landet i Almindelighed<br />
maae lade sig nøie 74 .”<br />
1.2.3..Lærerne.–.antal.og.baggrund<br />
Da seminariet påbegyndte sin undervisning i <strong>Ranum</strong> i <strong>1848</strong> bestod<br />
lærergruppen af forstanderen samt en anden- og en tredjelærer. I<br />
1852 blev seminariet opnormeret med yderligere en lærerstilling, og<br />
i 1858, da uddannelsen blev forlænger fra 2 til 3 år, blev der oprettet<br />
et femte lærerembede ved seminariet. Suppleret med en militær<br />
befalingsmand som gymnastiklærer fra 1863 holdt den normering sig<br />
uændret frem til århundredskiftet. Med fem lærere til rådighed blev<br />
fag og timer i undervisningsåret 1899/00 fordelt mellem lærerne, som<br />
angivet i nedenstående oversigt.<br />
Lærerne og fagfordelingen i undervisningsåret 1899/00<br />
Faste lærere<br />
1. Forstanderen (P. Taaning)<br />
Religion, pædagogik, bibelforklaring 15 timer<br />
Praktiske øvelser 3 timer<br />
Skriftlige øvelser 2 timer<br />
I alt 20 timer<br />
74 Her citeret efter Joakim Larsen, Skolelovene af 1814 og deres Tilblivelse, København,<br />
1914, s. 591
2. Lærer P.P. Smitt<br />
3. Lærer P. Ryge-Nielsen<br />
Sang og musik samt regning 30 timer<br />
I alt 30 timer<br />
Historie, geografi, bibel- og kirkehistorie 21 timer<br />
4. Lærer C.M.C. Kvolsgaard<br />
5. Lærer J. Jeppesen<br />
Praktiske øvelser 1 time<br />
I alt 22 timer<br />
Litteraturhistorie og stil 16 timer<br />
Praktiske øvelser 2 timer<br />
Skriftlige øvelser 3 timer<br />
I alt 21 timer<br />
Matematik, fysik, naturhistorie og tegning 26 timer<br />
Praktiske øvelser 1 time<br />
Skriftlige øvelser 1 time<br />
I alt 28 timer<br />
Øvrige lærere<br />
6. Sergent N.P. Pedersen, gymnastik med seminarieeleverne<br />
og børnene i <strong>Ranum</strong> Skole<br />
7. Førstelærer Kr. Bro og andenlærer P. Hald, <strong>Ranum</strong> skole,<br />
vejledning i praktisk skolegerning 2 timer dagligt<br />
8. Doktor Kjeldgaard, Løgstør, seminariets læge,<br />
undervisning 1 time om ugen i fysiologi<br />
Kilde: Seminariets Aarsberetning 1880/81<br />
Med undtagelse af forstanderen, der som sognepræst var teologisk<br />
uddannet, var de øvrige lærere seminarieuddannede. Frem til 1886<br />
havde også andenlærerne været teologiske kandidater. Efter den sidste<br />
kandidats fratræden skal vi frem til 1921, før der på ny ansættes en<br />
lærer med akademisk baggrund ved seminariet.<br />
De få lærere set i forhold til uddannelsens mange fag betød, at nogle<br />
af seminariets undervisere måtte sprede sig over mange fagområder.<br />
Faglig dybde i undervisningen var ikke en given ting. Den beroede<br />
i høj grad på den enkelte lærers evne og vilje til at skaffe sig supplerende<br />
efteruddannelse.<br />
Af seminariets arkiv fremgår det, at der i hvert fald siden 1862 har<br />
været holdt lærerrådsmøder. Lærerrådet udarbejdede bl.a. forslag<br />
til fordeling af den eftertragtede elevstøtte. Lærerrådets virksomhed<br />
havde dog ikke noget formelt juridisk grundlag. I 1856 havde direktionen<br />
ved Jelling <strong>Seminarium</strong> fremsat forslag om en egentlig vedtægt<br />
37
38<br />
for lærerrådets virksomhed 75 . Forstander Lunddahl afviste dog skarpt<br />
forslaget, der efter hans opfattelse ville begrænse forstanderens dispositionsfrihed<br />
på en uhensigtsmæssig måde 76 . Først i 1903 udstedte<br />
ministeriet et reglement om lærerråd på statsseminarierne.<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s lærergruppe i slutningen af 1860’erne.<br />
I forreste række fra venstre er det forstander Viggo A.V. Dribein.<br />
Ved siden af ham er det sandsynligvis andenlærer Chr. Wulff og<br />
naturfagslærer Thomas Jensen samt en kapellan eller gymnastiklærer.<br />
I bagerste række er det fra venstre musiklærer Augustinus Hansen,<br />
tredjelærer Niels Pedersen og en kapellan eller gymnastiklærer<br />
75<br />
LAV C0002-885, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-77, ministeriets brev af 7/4-1856<br />
76<br />
LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, Lunddahls brev af 5/5-1856<br />
1.3..Undervisningen.og.seminarielivet<br />
Som statsinstitution var seminariet i <strong>Ranum</strong> underlagt en central og<br />
ofte meget deltaljeret styring ikke alene på det økonomiske og administrative<br />
område men også med hensyn til undervisningens rammer<br />
og indhold. Rammerne for undervisningen var udstukket i de overordnede<br />
seminarielove. Den første samlede regulering af læreruddannelsen<br />
fandt sted med seminariereglementet af 1818. Efter en længere<br />
reformpause blev læreruddannelsen i sidste halvdel af 1800-tallet på<br />
ny gjort til genstand for større ændringer, markeret i form af de tidligere<br />
omtalte seminarielove i henholdsvis 1857, 1867 og 1894. Disse<br />
love med tilhørende bekendtgørelser indeholdt regler om optagelse<br />
på statsseminarierne, bestemmelser om uddannelsens varighed og<br />
fagrække, fagenes indhold og forslag til vejledende timeplaner for undervisningen.<br />
Fra 1857 blev bestemmelserne udmøntet i en læseplan<br />
for det enkelte seminaries undervisning. Planen var dog ikke, hvad vi<br />
i dag vil forstå ved en lokal læseplan, men et centralt udformet dokument,<br />
der – med beskedne muligheder for lokale tilpasninger – skulle<br />
sikre, at undervisningen ved statsseminarierne: ” ... saa vidt muligt<br />
bliver ens 77 .” Ved udløbet af disse læseplaner, som gjaldt for et kortere<br />
åremål, tog ministeriet selv initiativ til at fremsætte forslag til ændringen<br />
af undervisningen i de enkelte fag. Spillerummet for den lokale<br />
frihed på seminarierne var således begrænset. Styringen kunne endog<br />
sætte sig igennem helt ned på pensum- og lærebogsniveau. Efter sin<br />
tiltræden i 1859 søgte forstander A.K. Fabricius om tilladelse til at anvende<br />
en ny lærebog i faget religion. Men anmodningen herom blev<br />
afslået og afslaget gentaget, da Fabricius på ny henvendte sig i 1863 78 .<br />
77<br />
LAV C0002-888, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1858-61, ministeriets brev af 17/4-1858<br />
78<br />
LAV, C0002-888/889, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser<br />
til direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1858-61 og 1862-64, ministeriets skrivelser af<br />
26/11-1859 og 10/3-1863
Oversigt over den ugentlige time- og<br />
fagfordeling for undervisningsåret 1881/82<br />
Fagene III Kl. II Kl. I Kl.<br />
Tilsammen<br />
1. Religion 7 4 4 15<br />
2. Praktisk Skolegjerning<br />
3. Boglæsning med<br />
5 5<br />
Sproglære og<br />
Litteratur<br />
4 4 4 12<br />
4. Udarbejdelse<br />
i Modersmaal<br />
3 3 2 8<br />
5. Regning 2 2 4 7<br />
6. Skrivning 1 2 2 5<br />
7. Historie 2 2 3 7<br />
8. Geografi 2 2 4<br />
9. Mathematik 5 4 9<br />
10. Naturhistorie 3 3 6<br />
11. Naturlære 3 3 6<br />
12. Opdragelses- og<br />
Undervisnings-Lære<br />
3 3<br />
13. Tegning 3 2 2 7<br />
14. Gymnastik 3 2 2 7<br />
15. Sang 3 3 3 9<br />
Klasseundervisning<br />
tilsammen<br />
36 37 37 110<br />
Desuden Musiktimer<br />
enkeltvis<br />
4 7 7 18<br />
Tilsammen ugentlige Timer 40 44 44 128<br />
Kilde: <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> i Undervisningsaaret 1881-82. Aarsberetning, Kjøbenhavn, 1882<br />
I seminariets årsberetninger kan vi få et første indblik i, hvordan de<br />
centrale retningslinjer for uddannelsen blev omsat til daglig undervisning.<br />
I skoleåret 1880/81 var den ugentlige time- og fagfordeling<br />
fastlagt som det fremgår af hosstående skema.<br />
Eleverne skulle give fremmøde til et betydeligt antal timer, hvilket i<br />
sig selv satte snævre grænser for deres muligheder for at fordybe sig<br />
i stoffet og gennemføre mere selvstændige studieaktiviteter. Seminariets<br />
årsberetninger indeholder også en summarisk beskrivelse af,<br />
hvilke stofområder, der var gennemgået i de forskellige fag, og hvilke<br />
lærebøger, der blev anvendt som grundlag for undervisningen. I faget<br />
religion – som i 1881/82 fortsat var hovedfaget målt efter timeantal<br />
– anvendtes bl.a. to bøger af tidligere forstandere på seminariet, nemlig<br />
L.C. Müllers Den bibelske Historie, der i forskellige udgaver blev<br />
genudgivet og anvendt helt frem til 1931 og Vilstrups Palæstinas Geografi<br />
79 . I faget opdragelses- og undervisningslære var grundlaget for<br />
undervisningen S. Heegaards bog Om opdragelse, som senere blev suppleret<br />
med K. Kromans Grundtræk af Sjælelæren 80 . Oplysningerne om<br />
stofområder og lærebøger blev i enkelte fag suppleret med kortfattede<br />
bemærkninger om undervisnings- og arbejdsformer. I dansk var f.eks.<br />
” ... den danske Stils Theori udviklet foredragsvis, væsentlig efter Bogen.<br />
Litteraturhistorien er gjennemgaaet i Foredrag afvexlende med Examination<br />
... En del Oplæsning af dansk, sjælden svensk Literatur. Sproglæren<br />
gjennemgaaet igen og indøvet ved Analyse. Enkelte Gange har Eleverne<br />
hjemme maattet forberede sig paa at holde Foredrag over opgivne Em-<br />
79<br />
L.C. Müller, Den bibelske Historie I og II, Aalborg, <strong>1848</strong>/50 og A.F. Krarup Vilstrup,<br />
Lærebog i Palæstinas geografi, 1871. Vilstrup var som lærebogsforfatter også repræsenteret<br />
i faget dansk, hvor hans bog Ledetraade ved Undervisningen i dansk Sproglære blev<br />
anvendt<br />
80<br />
Sophus Heegaard, Om Opdragelse. En Fremstilling af Pædagogikken tillige med et Omrids<br />
af dens Historie, Kbh., 1880 og K. Kromann, Grundtræk af Sjælelæren med omrids af<br />
Tænkelæren, Kbh., 1889<br />
39
40<br />
ner”. Interessant i denne sammenhæng er også de stilemner, som man<br />
har fundet det passende at lade kommende skolelærere reflektere over.<br />
I skoleåret 1880/81 har 3. klasse bl.a. skulle besvare følgende opgaver:<br />
”Hvad skal en Lærer gjøre for at vække Børnenes Interesse for Undervisningen?”,<br />
”Om anvendelse af straffe og belønninger ved Undervisningen”,<br />
”Om de Fænomener ved vort Legeme, som ledsage vore Følelser og røbe<br />
dem for andre”, ”Hvilke Hensyn bør man tage ved Indgaaelsen af Ægteskab?”<br />
og ”Ydmyghed og Beskedenhed”. 81<br />
Men skal man tættere på undervisningens metoder og arbejdsformer<br />
og den ånd, som herskede i undervisningen, er man henvist til de<br />
erindringer om seminarietiden, som f.eks. findes nedskrevet i de såkaldte<br />
vandre- og kammeratbøger. Nogle årgange tog initiativ til at<br />
lade en sådan bog cirkulere mellem sig. Ved hjælp af bogen kunne de<br />
gamle elever holde kontakt med hinanden, fortælle om deres liv og<br />
mindes tiden på seminariet. Kristian Nikolaj Krogh, der blev dimitteret<br />
i 1883, skrev i en sådan bog et længere indlæg om undervisningen<br />
og lærerne på seminariet 82 .<br />
”Den daglige Undervisning”, skriver Nikolaj Krogh: ” ... begyndte hele<br />
Aaret Kl. 8 og sluttede Kl. 2. Ca. Kl. 7½ fik jeg Kaffen paa Sengen. Jeg<br />
kunde da lige naa at faa den slugt, komme i Tøjet, gjort lidt Toilette og<br />
saa af Sted over Engen paa Seminariet. Det hele kunne naaes paa ½<br />
Time”.<br />
Undervisningsdagen begyndte med en fælles andagt i seminariets<br />
orgelstue. Forstanderen læste et lille stykke i en andagtsbog, derefter<br />
blev der bedt fadervor og afsluttet med en salmesang, hvortil en af<br />
seminariets elever spillede på orgel. De tre klasser på seminariet havde<br />
81 <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> i Undervisningsaaret 1880-81. Aarsberetning, Kjøbenhavn, 1881<br />
82 C640-2001/49, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kammeratbog Aar 1880-1883<br />
hver sit undervisningslokale, hvor eleverne sad på løse bænke ved<br />
langborde – først fra 1886 blev seminariet udstyret med tomandsborde.<br />
Klasseværelserne var beregnet til ca. 20 elever. Mens Krogh<br />
gik på seminariet var der imidlertid på grund af den store søgning til<br />
seminariet ca. 25-30 elever i hver klasse. ”Om Sommeren” fortsætter<br />
Krogh: ” ... naar det var varmt, kunde det tit knibe med at holde sig<br />
vaagen i Middagstimerne. Min Sidemand, der skraaede Tobak, stak en<br />
Ende til mig; det hjalp paa Søvnigheden”.<br />
Krogh giver i sin fremstilling en karakteristik af seminariets daværende<br />
lærere og herigennem også en beskrivelse af den undervisning, som<br />
seminariet tilbød årgangen. Beskrivelsen er sine steder præget af en<br />
betydelig kritik, der ikke mindst retter sig mod forstanderen J.C. Sørensen.<br />
Forstanderens undervisning manglede: ” ... Gnisten der omsætter<br />
al den ulmende Energi til Kraft ..., der var ikke noget, der fængede ...<br />
Vi lærte at lystre, ikke at lyde ... Krarup Vilstrups Grammatik skulde vi<br />
lære, saa vi kunde remse Forfatterens Forklaringer op ... Hans (forstanderens)<br />
Religionstimer var anlagt med Eksamen for Øje ... Og kunde der<br />
engang imellem i hans Fremstilling af Troslæren være noget, der kunde<br />
være Aand og Liv over, saa blev man som oftest trukket ned paa Jorden<br />
igen med et Udbrud som dette: Det vil jeg bede dem lægge mærke til, det<br />
vil De let kunne komme op i til Eksamen ... Professor Hegaards ”Om<br />
Opdragelsen” der var udkommet et par Aar i Forvejen, maatte vi lære<br />
næsten ordret. Han selv (forstanderen) maatte have ualmindelige Evner<br />
til at kunne tilegne sig andres Tanker; thi hans pædagogiske Foredrag var<br />
næsten ordret efter Hegaard.”<br />
De øvrige lærere ved seminariet og deres evne til at undervise eleverne<br />
får også et ord med på vejen. Andenlærer Alfred Sylvester Levinsen,<br />
som underviste i dansk og historie, holdt nogle interessante foredrag<br />
om litteratur: ”Han var selv en poetisk Natur; det var en Nydelse at høre<br />
ham læse Poesi”. Men: ” ... han forstod ikke Begrænsningens Kunst” og<br />
derfor: ” ... var vi knapt naaet gennem Bøgerne, inden Eksamen stod
for Døren”. Tredjelærer Niels Petersen – kaldet ”Gamle Petersen” selv<br />
om han på dette tidspunkt kun var ca. 55 år gammel – underviste i<br />
regning, geografi og skrivning. Krogh skriver, at han var dygtig til sine<br />
fag og eleverne kom til at holde af ham: ” ... for hans Lunes Skyld og<br />
for den stilfærdige Maade, hvorpaa han omgikkes os.” Fjerdelærer J. Andersen,<br />
som underviste i matematik, fysik, naturhistorie og tegning,<br />
kunne på sin rolige men myndige måde trække eleverne gennem stoffet.<br />
Men han holdt dem altid tre skridt fra livet. ”Han var saa korrekt<br />
i al sin Færd, som en af hans mathematiske Ligninger”. Øvelser og praktiske<br />
forsøg synes ikke at have spillet en større rolle i hans undervisning.<br />
Seminariets fysiske og naturhistoriske samlinger befandt sig<br />
” ... indelukkede i tillaasede Skabe, der kun meget sjælden blev aabnede.<br />
Jeg mindes kun, at vi saa en Elektrisermaskine og en Faldemaskine.”<br />
Musiklærer Smitt var en dygtig musikmand, men ringeagtet blandt<br />
eleverne på grund af sin: ” ... umandige og krybende optræden over<br />
for Forstanderen og Sanginspektøren.” Han evnede ikke at opretholde<br />
disciplin i klassen og Krogh husker især, hvordan Johan Skjoldborg,<br />
der var en af de ældre elever , drillede Petersen ved at ryge cigarer i<br />
hans timer. Kun Niels Guldbrandsen, der senere blev afskediget, får<br />
ubetinget ros af Krogh: ”Han var absolut den eneste af vore Lærere, der<br />
var noget for os uden for Timerne, og ham kunde vi omgaas paa lidt mere<br />
lige Fod end de andre Lærere”. I en periode gik nogle af eleverne til<br />
privatundervisning i grammatik hos Guldbrandsen. ”Jeg lærte paa de<br />
faa Timer mere, end jeg i hele Seminarietiden havde lært af Sørensen og<br />
Levinsen”.<br />
Kroghs indlæg i kammeratbogen gav anledning til en del reaktioner<br />
fra hans gamle klassekammerater. Flere fremhævede, at forstanderen<br />
trods sin bryske facon kunne vise lydhørhed over for elever, som uden<br />
for undervisningen henvendte sig til ham med deres problemer. Også<br />
bedømmelsen af andre læreres personlighed gav anledning til debat<br />
mellem de tidligere elever. Men de fleste var dog enige i Kroghs overordnede<br />
betragtning om, at: ” ... Seminariets Lærere, der jo i aandelig<br />
Udvikling var os langt overlegne, godt kunne have været lidt mere end<br />
Pølsehorn, hvorigennem Visdommen blev stoppet ned i os.”<br />
En deduktiv, stoforienteret og lærestyret undervisning med betydelig<br />
vægt på udenadslære synes således at have præget det daglige liv på seminariet.<br />
Hvordan var det kommet så vidt på et seminarium, der ofte<br />
pegede på L.C. Müller og hans tanker om den levende undervisning<br />
som dets pædagogiske udgangspunkt?<br />
En af forklaringerne herpå kan – som understreget i Kroghs beretning<br />
– naturligvis være lærernes personlighed. Men en række strukturelle<br />
forhold i datidens læreruddannelse har også fremmet den undervisningsform,<br />
som er beskrevet ovenfor. Læreruddannelsens fagtrængsel,<br />
stofophobningen og elevernes mange undervisningstimer har sat<br />
snævre grænser for deres selvstændige virksomhed. Og hertil kom<br />
den afsluttende prøve, der af både elever og lærere blev oplevet som et<br />
vilkår, der nødvendiggjorde, at den faktuelle viden blev vægtet højt i<br />
undervisningen. Seminarieloven af 1867 havde, som tidligere omtalt,<br />
frataget statsseminarierne deres ret til at føre eleverne op til den afsluttende<br />
prøve, der i stedet blev forestået af en central eksamenskomission.<br />
Ordningen havde fra første færd givet anledning til kritik fra<br />
statsseminariernes side, herunder også fra seminariet i <strong>Ranum</strong>. I 1881<br />
skrev en af seminariets lærer – den ovenfor nævnte Alfred Sylvester Levinsen<br />
– en afhandling om ”Forandring ved Skolelærernes Uddannelse og<br />
Stilling”, hvori han pegede på, at adskillelsen mellem undervisnings-<br />
og eksamensansvar skabte utryghed blandt eleverne og ufrihed i lærernes<br />
undervisning 83 . Senere – i 1888 – da forstander Sørensen skulle<br />
afgive en betænkning til ministeriet om eksamensformen, pegede han<br />
også på, at ordningen med en central eksamen uden lærernes deltagel-<br />
83 Vagn Skovgaard-Petersen, ”De blev lærere – læreruddannelsen mellem 1860 og<br />
1945” i Karen B. Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundreder,<br />
Syddansk Universitetsforlag 2005, s. 212-13<br />
41
42<br />
se hæmmede: ” ... enhver Seminarielærer i selvstændig Fremgangsmaade,<br />
idet han bliver nødt til bestandig at have (den fremmede) Examinators<br />
Ejendommelighed for Øje og indrette sig derefter, saa Eleven kan svare<br />
dertil. Med andre Ord: Læreren bliver ikke selvstændig Lærer men Manuduktør;<br />
hvad han arbejder for er ikke Udvikling men Dressur” 84 .<br />
De mange fag, det omfattende stof, det store antal undervisningstimer<br />
og den centrale eksamen har således fremmet en undervisningsform<br />
med et vist dogmatisk præg. L.C. Müllers vision om en undervisning,<br />
der lagde vægt på elevernes egen tilegnelse af stoffet gled<br />
efterhånden i baggrunden til fordel for undervisningsmetoder, der<br />
med foredraget og den individuelle overhøring som krumtap i højere<br />
grad prioriterede den mere uselvstændige kundskabsreproduktion.<br />
I sin beskrivelse af dagligdagen på seminariet pegede Krogh i sit indlæg<br />
i kammeratbogen også på en anden omstændighed, som utvivlsomt<br />
har sat sine spor i undervisningen, nemlig det udtalte hierarkiske<br />
forhold mellem eleverne og lærerne. Lærerne var, som Krogh skriver:<br />
” ... os (eleverne) i aandelig Udvikling langt overlegne”. At lærerne også<br />
opfattede forholdet på denne måde, fremgik af de karakteristikker,<br />
som en række forstandere gav af stedets elever. Allerede i 1853 skrev<br />
forstander Lunddahl at: ” ... Elevernes foregaaende Livsstilling og deres<br />
Tales Afvigelse fra det egentlige Skriftsprog, baade i leksikalsk Henseende,<br />
og hvad Udtalen angaar, lægger saa betydelige Hindringer i Vejen, som<br />
vistnok kun til Dels kan overvindes”, og han efterlyste midler til at: ” ...<br />
hjælpe dem til en vis Grad af ydre Politur” 85 . Samme synspunkt møder<br />
man ca. 30 år senere hos forstanderne J.C. Sørensen og J.L. Faartoft,<br />
da de anbefalede at flytte seminariet til en større by. Bylivet ville øve<br />
84<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-90, J.C. Sørensens skrivelse af<br />
24/7-1888 til ministeriet om henlæggelse af skolelærereksamenen til seminarierne<br />
85<br />
LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, s. 101 og 137/38, Lunddahls<br />
årsberetninger for undervisningsårene 1851/52 og 1853/54<br />
en civiliserende indflydelse på de tunge, kejtede, ubehjælpsomme og<br />
snæversynede elever. Disse opfattelser af eleverne har næppe været<br />
uden betydning for lærernes tilgang til undervisningen.<br />
I seminariets censurprotokol kan man følge forstandernes bedømmelse<br />
af de enkelte elever. Nogle af forstanderne – ikke mindst J.C.<br />
Sørensen – anvender her en sprogbrug om eleverne, som ligger i<br />
forlængelse af de foranstående betragtninger. I 1889 fik eleven Laurits<br />
Rasmussen følgende skudsmål: ”Smaa Evner og noget af en Særling,<br />
men har i Aar i Førstedelsfagene gjort forbavsende Fremskridt; vilde næsten<br />
kunne blive en helt flink Elev, naar han ikke i ydre Optræden var<br />
saa langt tilbage”. Og om en anden elev bemærkede Sørensen at han<br />
er: ”lidet udviklet, barnagtig og griset” 86 .<br />
Gymnastikundervisningen<br />
Gymnastikundervisningen var et kapitel for sig. Allerede seminariereglementet<br />
af 1818 havde understreget, at seminaristerne ikke blot<br />
skulle lære gymnastik for at ”befordre” legemlig sundhed men også<br />
”som en hensigtsmæssig Forberedelse til at give Landalmuesmanden den<br />
Legems Holding, Smidighed og saadanne Færdigheder, der giøre ham<br />
skikket til med Lyst og Duelighed og Mod at opfylde sin tilkommende<br />
Bestemmelse som Værge for Fædrelandet” 87 . Med henblik på at opfylde<br />
denne militaristiske del af fagets formål, var eksercits med gevær et<br />
væsentligt element i seminariernes gymnastikundervisning. I konsekvens<br />
heraf blev tilsynet med undervisningen varetaget af inspektører<br />
med militær baggrund. Fra 1850 var det oberst – senere generalmajor<br />
– Niels la Cour, der fungerede som gymnastikinspektør og i 1870<br />
blev han afløst af oberst Wegner. Hvad de to officerer så på deres<br />
hyppige inspektionsbesøg på seminariet var de bestemt ikke tilfredse<br />
86 LAV, C640-25, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Censurprotokol 1880-91<br />
87 Joakim Larsen, Skolelovene af 1814 og deres Tilblivelse, København, 1914, s. 595
med. Gymnastikredskaberne var i dårlig stand, den udvendige gymnastik-<br />
og eksercerplads var hullet og ujævn og eleverne mødte op til<br />
undervisningen uden at medbringe gymnastiksko. Heller ikke elevernes<br />
praktiske færdigheder i faget stod mål med gymnastikinspektørens<br />
forventninger. Eleverne var ikke i stand til: ” ... at forene en sikker og<br />
livfuld Kommando, der er saa høist vigtig for at bringe Liv i Undervisningen”<br />
88 . Helt i denne ånd blev gymnastikundervisningen fra 1863<br />
overtaget af militære befalingsmænd, som for en treårig periode blev<br />
udkommanderet som gymnastiklærere ved seminariet. Foruden undervisningen<br />
på seminariet underviste de tillige i gymnastik på egnens<br />
børneskoler. Ordningen varede ved indtil 1902, hvor seminariet fik<br />
ansat sin første civile gymnastiklærer.<br />
Militariseringen af gymnastikundervisningen gav sig også udslag i,<br />
at geværeksercitsen blev udvidet med egentlige skydeøvelser på en<br />
bane ved Limfjorden. Som medlem af seminariedirektionen ytrede<br />
distriktsprovsten sin skepsis over for denne nyskabelse, da de kommende<br />
lærere efter hans mening næppe ville få anledning til at dyrke<br />
sådanne øvelser i almueskolen. Biskoppen bemærkede resigneret<br />
hertil, at: ” ... denne Sag nu er populær. Det er derfor rettest kun at<br />
bemærke, at man antager Sagen kan iværksættes paa den af Forstanderen<br />
anviste Maa de” 89 . Men da gymnastikinspektøren i 1877 – efter<br />
et mindre heldigt udfald af gymnastikeksamenen for eleverne<br />
fra <strong>Ranum</strong> – vil have seminariet til at fordoble sit timetal i faget og<br />
henlægge nogle af de ekstra timer til elevernes fritid, var grænsen for<br />
seminariets villighed til at underkaste sig inspektørens påbud tilsyne-<br />
88<br />
LAV C0002-888, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1858-61, ministeriets skrivelse af 25/3-1858 om<br />
gymnastikinspektørens indberetning<br />
89<br />
LAV C0002-888, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1858-61, biskoppens skriftlige kommentar af 25/3-<br />
1861på provstens skrivelse<br />
ladende nået. Forslaget undsiges af forstander Vilstrup med følgende<br />
skarpe bemærkning: ”Militære Forhold kunne ikke uden videre overføres<br />
paa Seminarierne, men en saadan Disciplin behøves heller ikke” 90 .<br />
Gymnastikfaget fyldte ikke meget på timeplanen. Men lokale- og udstyrsmæssigt<br />
set var det et ressourcekrævende fag. Udover gymnastikhuset,<br />
som over to omgange blev udbygget i løbet af 1800-tallet, blev<br />
der også anskaffet svømmeflåde og senere indrettet badehus og udlagt<br />
badebro ved Limfjorden for at kunne tilgodese gymnastikfagets svømmeundervisning.<br />
Ved århundredskiftet indgik cricket, fodbold og<br />
friluftslege også i fagets repertoire.<br />
Eksamen<br />
Elevernes udbytte af undervisningen blev bedømt ved årlige oprykningsprøver<br />
samt den afsluttende skolelærereksamen. Fra 1867<br />
foregik denne eksamen – som tidligere omtalt – uden seminarielærernes<br />
medvirken. Formulering af eksamensopgaver og bedømmelse<br />
af elevernes præstationer var alene den centrale eksamenskommissions<br />
ansvar. De skriftlige prøver blev afholdt på seminariet, mens<br />
de mundtlige prøver foregik i Aarhus. Eleverne måtte selv sørge for<br />
rejsen til Aarhus og indkvartering under prøverne. Rejsen, de fremmede<br />
omgivelser og de fremmede eksaminatorer skabte hos mange<br />
elever stor nervøsitet og usikkerhed. Turen til Aarhus var den frygtede<br />
afslutning på uddannelsen.<br />
Hvordan klarede eleverne fra <strong>Ranum</strong> sig ved denne eksamen? I tabel<br />
5 er eksamensresultaterne for perioden 1881-85 opgjort efter uddannelsessted.<br />
Karakterskalaen dengang var en femtrinsskala med kategorierne<br />
”udmærket duelig”, ”meget duelig”, ”duelig”, ”ej duelig” og ”ikke<br />
bestået”.<br />
90<br />
LAV C640-12, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1871-80, Vilstrups skrivelse til ministeriet<br />
af 31/1-1877<br />
43
44<br />
Tabel 5<br />
Skolelærereksamen 1881-85, mandlige elever<br />
<strong>Ranum</strong> Jonstrup Skaarup Jellinge<br />
I alt<br />
statsseminarier<br />
Friseminarier Privatister<br />
Udmærket<br />
duelig<br />
3 2,5% 6 6,7% 6 5,0% 10 7,2% 25 5,3% 2 0,3% 0,0%<br />
Meget duelig 72 59,0% 63 70,0% 79 66,4% 97 69,8% 311 66,2% 202 32,0% 49 15,1%<br />
Duelig 37 30,3% 20 22,2% 30 25,2% 25 18,0% 112 23,8% 218 34,5% 83 25,5%<br />
Ej duelig 4 3,3% 1 1,1% 3 2,5% 3 2,2% 11 2,3% 87 13,8% 48 14,8%<br />
Bestod ikke 3 2,5% 0,0% 0,0% 0,0% 3 0,6% 61 9,7% 57 17,5%<br />
Forlod eksamen 2 1,6% 0,0% 1 0,8% 4 2,9% 7 1,5% 44 7,0% 63 19,4%<br />
Udeblev 1 0,8% 0,0% 0,0% 0,0% 1 0,2% 18 2,8% 25 7,7%<br />
I alt 122 100,0% 90 100,0% 119 100,0% 139 100,0% 470 100,0% 632 100,0% 325 100,0%<br />
Kilde: Fortegnelse over de Eksaminander, der i Aaret ... have indstillet sig til Skolelærer- og Skolelærerindeexamen, København 1881-85<br />
Uddrag af seminariets eksamensliste 1881. Den senere forfatter Johan Skjoldborg var blandt dimittenderne.<br />
Han fik ”godt” i dansk stil (Udarbejdelse i Modersmaalet). Kun en enkelt ud af 22 afgangslever fik over ”godt +” i dette fag
Blandt statsseminarierne var <strong>Ranum</strong> målt efter eksamensresultater<br />
placeret i bunden. Men sammenlignet med friseminarierne og privatisterne<br />
præsterer <strong>Ranum</strong> resultater, som ligger betydeligt over deres<br />
niveau. At statsseminarierne – herunder også <strong>Ranum</strong> – kunne præstere<br />
betydeligt bedre eksamensresultater end de private seminarier<br />
og forberedelsesinstitutter hang utvivlsomt sammen med, at den frie<br />
konkurrence på læreruddannelsesområdet havde ført til en konkurrence,<br />
ikke på kvalitet, men i højere grad på hvor hurtigt og billigt en<br />
elev kunne føres frem til eksamen. Denne konkurrence kunne statsseminarierne<br />
ikke deltage i. Deres uddannelse og undervisning var detaljeret<br />
reguleret både med hensyn til optagelsesbetingelser, varighed<br />
og indhold. Bedømt ud fra eksamensresultaterne var det således ikke<br />
helt ved siden af, når forstander Vilstrup – som tidligere omtalt – i<br />
1878 forsvarede statsseminarierne med følgende betragtning: ”Ere de<br />
af Statens Seminarier uddannede Lærere end dyrere end de andre, saa ere<br />
der ogsaa Mulighed og Rimelighed for, at de ere en højere Pris værd, og at<br />
den Sum, der anvendes paa deres Uddannelse, kommer igjen med Gode<br />
renter.” 91<br />
Men hvorfor var <strong>Ranum</strong> det svageste statsseminarium målt efter karakterfordelingen?<br />
Forklaringerne herpå skal utvivlsomt søges i flere<br />
forhold. Elevernes baggrund og forkundskaber har givetvis spillet en<br />
meget betydelig rolle. Seminariets geografiske rekrutteringsområde<br />
var det relativt fattige Nord- og Vestjylland med et skolevæsen præget<br />
af disse vilkår. Men forstander Sørensen – som selvfølgelig var<br />
opmærksom på de svage eksamensresultater og interesseret i at (bort)<br />
forklare dem – pegede med følgende bemærkninger på, at den centrale<br />
eksamen også kunne være en del af foklaringen: ”Hvor man har<br />
nemt ved at overvære Examen (her den centrale eksamen i Aarhus), der<br />
møder Læreren fra Undervisningsanstalten daglig til Examen, studerer<br />
91<br />
LAV C640-12, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1871-80, Vilstrups skrivelse af 21/3-<br />
1878<br />
Ejendommeligheden ved Examinator, nedskriver Aar efter Aar alle hans<br />
Spørgsmaal, gaar hjem og indretter sig derefter og indexaminerer alle de<br />
forekommende Spørgsmaal, saa Eleven ved Prøven, hvor lige og beslægtede<br />
Spørgsmaal altid vil forekomme, gjør et paafaldende flinkt Indtryk. Ved<br />
andre Anstalter, der ligge saa afsides som <strong>Ranum</strong>, og Opholdet i en fremmed<br />
By i længere Tid medfører Udgifter, som de lave Lønninger ej tillade<br />
at afholde, der kan sligt ikke ske, og Eleven gør derfor et tungere og langsommere<br />
Indtryk” 92 . Den afsides beliggenhed var her som på andre<br />
områder et vilkår, der skabte vanskeligheder for uddannelsen.<br />
En uddannelsesinstitutions samfundsmæssige effekt kan ikke alene<br />
måles på elevernes afsluttende eksamensresultater. Nok så afgørende<br />
for en bedømmelse i den henseende er deres efterfølgende indsats<br />
som lærere i skolen. Virkningshistorien i denne forstand kan kun<br />
følges gennem et nøjere studium af de enkelte dimittenders videre<br />
erhvervsforløb. Her skal blot antydes, hvad der blev af den årgang,<br />
som i 1882 blev dimitteret fra seminariet. Hovedparten af de 25<br />
dimittender, nemlig 15, startede deres karriere i skolen som hjælpelærere,<br />
vikarer eller 2. lærere. Slutstillingen blev for 17 af dimittenderne<br />
en ordinær lærerstilling, 7 sluttede som 1. lærere og 1 som inspektør.<br />
8 varetog ved siden af lærerjobbet funktionen som kirkesanger, og 1<br />
fungerede som organist. Langt de fleste blev ansat på skoler i Nord-<br />
og Midtjylland. Kun 4 af dimittenderne fik en erhvervsmæssig karriere<br />
uden for Jylland. Mange af dem fik – fordi de påbegyndte deres<br />
uddannelse i 18-års alderen – et langt liv i skolen. 40 år efter deres<br />
dimission var 13 af dimittenderne forsat erhvervsaktive, og ved deres<br />
45-års jubilæum som dimittender var 8 stadig ansat som lærere 93 . 14<br />
92<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-90, J.C. Sørensens tidligere<br />
omtalte skrivelse af 24/7-1888 til ministeriet om henlæggelse af skolelærereksamenen<br />
til seminarierne<br />
93<br />
Ejnar Poulsen, <strong>Ranum</strong> Staten, 1849-1949, Skive, 1949, s. 57-59<br />
45
46<br />
af dimittenderne blev omtalt i værket Dansk Skole-Stat 94 , hvor man<br />
kan følge deres virksomhed i sparekasser, brugsforeninger, sogneråd,<br />
sygekasser, afholdsforeninger mv.<br />
Seminarieliv i <strong>Ranum</strong> i det 19. århundrede<br />
At være seminarist i 1800-tallet betød for de fleste elever at flytte<br />
hjemmefra i en ung alder.<br />
Seminariet havde derfor et ansvar i forhold til eleverne, der ikke blot<br />
drejede sig om undervisning i snæver forstand men også om opdragelse<br />
og omsorg i bredeste forstand. Med forstander Lunddahls ord,<br />
så skulle seminariet både give eleverne ”ydre Dannelse” og skaffe dem<br />
”Oplivelse”. Han indførte derfor en ordning, hvorefter eleverne om<br />
sommeren havde fri hver 14. dag og om vinteren en halv dag om<br />
ugen: ” ... til Samling og Adspredelse i Seminariets Localer”. I undervisningsåret<br />
1851/52 blev af ”større Forlystelser” afholdt: ” ... et Bal,<br />
en lille dramatisk Forestilling, Fastelavnsløjer og mindre Udflugter til<br />
Egnen” 95 . Dermed var grunden lagt til den kulturelle og selskabelige<br />
virksomhed, som i de følgende år antog et større og større omfang.<br />
Udflugternes rejselængde blev udvidet. I 1872 gik turen til København,<br />
hvad der for de fleste elever var deres første rejse til hovedstaden.<br />
Fra omkring århundredskiftet stillede staten et beløb til rådighed<br />
for seminariets foredragsvirksomhed. Gradvist udviklede seminariet<br />
sig til et lokalt kulturcenter med foredrag, koncerter, gymnastikopvisninger<br />
og dilettantforestillinger, som også henvendte sig til den lokale<br />
befolkning.<br />
94 N.A. Larsen, Dansk Skole-Stat, bd. IV, København 1933-34<br />
95 LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, s. 101<br />
Seminarister 1897<br />
Årets højdepunkt var den store efterårsfest 96 med deltagelse af seminariets<br />
lærere. Til festen kunne eleverne invitere kvindelige gæster<br />
med. Om denne festaften skrev en af eleverne 97 , at det: ” ... var en<br />
stor Begivenhed ikke alene for Seminaristerne, men ogsaa for <strong>Ranum</strong><br />
By og Omegns Damer ... Først, kan jeg huske, var det kun Bourgeoisiets<br />
Damer, der var med til dette Bal. I min Seminarietid var allerede<br />
Gaard mandsstanden rykket op i Bourgeoisiet, saa deres Damer nu kunde<br />
komme med. Og det var vel ogsaa naturligt nok; mange af Seminaristerne<br />
boede hos Gaardmændene, og mange af dem var udgaaet fra<br />
Gaardmandshjem. Selv om Gaardmandsdøtre stod tilbage i Dannelse<br />
96<br />
Oprindeligt var det Frederik VII’s fødselsdag som blev fejret ved denne fest, se Niels<br />
Chr. Pedersens levnedsbeskrivelse optrykt i Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s<br />
Elevforening, 4. årgang nr. 8 1929 og 5. årgang nr. 1 og nr. 8 1930<br />
97<br />
Den tidligere omtalte Kristian Nikolaj Krogh i kammeratbogen for årg. 1880-83, se<br />
C640-2001/49, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kammeratbog Aar 1880-1883
for Justitsraadens og Kammerraadens Døtre, saa blev de dog foretrukne<br />
for disse, de havde jo endnu Ungdommens Skønhed over sig ... Der var<br />
mange, der gerne ville have deres Døtre afsat til Seminaristerne, og det<br />
var derfor en let Sag at faa en Baldame ... Salen var pyntet og oplyst med<br />
Stearinlys i Trælysekroner pyntede med Grangrene. Etiketten fordrede,<br />
at vi skulle have hvide Handsker paa, derimod var vi fri for at anskaffe<br />
Kjole; det var der jo heller ikke mange, der havde Raad til. Ballets Højdepunktet<br />
var Kotillonen, der var arrangeret af Kammerraadens Datter,<br />
Frøken Ingerslev. Det gjaldt jo om at faa mange Ordener. Det var Silkesløjfer<br />
og Buketter, som ens Hjertens Dame heftede paa Frakkeopslaget.<br />
Mellem Dansene trakteredes med kold Punch.”<br />
Mens efterårsfesten således fandt sted under iagttagelse af borgerskabets<br />
festetikette, foregik forårets festlige begivenhed, fastelavnsballet,<br />
under mere løsslupne former. Også her måtte de mandlige elever supplere<br />
sig med damer udefra. I Løgstør Avis averterede to seminarister<br />
efter baldamer til festen og kort tid efter kunne avisen meddele, at<br />
seminaristernes: ” ... Avertering ... ikke har været forgæves. 17 Billetter<br />
mærkede ”Alvor” ligger for Tiden på ”Løgstør Avis”s Kontor og venter paa<br />
de to Ungersvende”. Seminariets fester var tilsyneladende også for omegnens<br />
unge kvinder interessante begivenheder. Udover de officielle<br />
seminariefester blev der tillige afholdt klassegilder i seminariets gymnastikhus<br />
eller i værtsfamiliernes storstuer.<br />
Fra denne tid stammer også det kostskoleprægede hierarki, der blev<br />
etableret mellem seminariets klasser. En af seminariets tidligere elever<br />
beskrev i et tilbageblik ”Rangstigen” mellem seminariets tre klasser<br />
– ”Pædagogerne”, ”Pelikanerne” og ”Tutterne” – på følgende måde:<br />
”Tredje Klasses Folk, ”Pædagogerne”, staar selvfølgelig øverst; dernæst<br />
anden Klasse, ”Pelikanerne”, der er på Puppestadiet og derfor er de mest<br />
rolige. Sidst kommer ”Tutterne”, der ved enhver Lejlighed maa agere<br />
Oppassere. De maa hente Øllet ... og løbe efter Femøreskager, hvis en<br />
”Pædagog” bliver lysten efter søde Sager”. For at opnaa at blive Dus med<br />
de to andre Klasser maa ”Tutterne” ogsaa gøre et større Gilde, hvor de<br />
højtidelig optages i det broderlige Lag ... Men selv efter Dusgildet maa<br />
”Tutterne” føre en beskeden Tilværelse. Til Morgensangen maa de pænt<br />
holde sig nede ved Indgangsdøren, mens ”Pelikanerne” anbringer sig midt<br />
i Salen og ”Pædagogerne” troner oppe ved Orgelet” 98 . Til de kostskoleprægede<br />
disciplineringsmidler hørte også elevavisen ”Sprøjten” med<br />
anonyme indlæg skrevet af eleverne om deres kammerater. Smædeskrifterne<br />
blev læst højt af redaktøren ved en ”Sprøjteaften”, hvortil<br />
der var mødepligt 99 .<br />
1.4..Egnen.og.seminariet<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s 50-års jubilæum i 1898 blev markeret med<br />
udgivelsen af et festskrift udarbejdet af seminarielærer C.M.C. Kvolsgaard.<br />
Heri anstillede Kvolsgaard en sammenligning mellem <strong>Ranum</strong><br />
anno <strong>1848</strong> og anno 1898. I <strong>1848</strong> da seminariet blev flyttet til byen –<br />
det var før udtørringen af Vilsted Sø – var <strong>Ranum</strong> en usund og fugtig<br />
lokalitet som bestod af nogle gamle rønner beboet af fæstere under<br />
godset Bjørnsholm. Selv om det oprindelig var meningen, at seminarieeleverne<br />
skulle bo hos bønderne i <strong>Ranum</strong>, var der så få velegnede<br />
indkvarteringssteder, at flertallet i de første år måtte søge ud til nabobyerne<br />
Vilsted, Malle og Brøttrup for at skaffe sig kost og logi. I<br />
1898 var det ifølge Kvolsgaard et hel andet <strong>Ranum</strong>, som mødte de<br />
nyankomne seminarielever. Det var nu en: ” ... ikke saa lille Landsby,<br />
98<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, 4. årgang, nr. 5,<br />
1929. I anledning af seminariets 80 års jubilæum skrev en tidligere elev, forfatter og<br />
hospitalsforstander K.K. Nicolaisen, et indlæg i Baandet med titlen ”Elevernes daglige<br />
Liv og Færd” med erindringer fra seminarietiden omkring århundredskiftet”. ”Tutterne”<br />
og optagelsesgildet omtales også af Kristian Nikolaj Krogh i kammeratbogen for årgang<br />
1880-83, se C640-2001/49, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kammeratbog Aar 1880-1883<br />
99<br />
Der er desværre ikke bevaret eksemplarer af ”Sprøjten”<br />
47
48<br />
idet der findes 21 Gaarde, Udflyttere medregnet, og en 70 Huse med eller<br />
uden Jord. Den har som de fleste større Landsbyer sin Præstegaard, Fattiggaard,<br />
Kro og Mølle, et Mejeri, en Sparekasse og en Sygekasse, Telefon til<br />
Overlade, Løgstør osv., et Brevsamlingssted med to Gange daglig kørende<br />
Post til og fra Løgstør i Forbindelse med Togene, Dampskibene og Posten<br />
over Aggersund til Fjerritslev og over Nibe til Aalborg. Men den har<br />
ogsaa et vist købstadsagtigt Præg, idet her er Gadebelysning, foreløbig dog<br />
kun 14 Lygter, og en Mængde Næringsdrivende, hvoraf de fleste paa Købstadsvis<br />
holde Svende og Drenge. Her er 2 Træhandlere, 3 Købmænd og 1<br />
Brugsforening, 1 Ølbryggeri, 1 Fotograf osv. At der f. Eks. sidste Aar blev<br />
bygget paa 14 forskellige Steder i selve Byen, dels nye Huse, dels Udvidelser<br />
af ældre, tyder ogsaa paa, at <strong>Ranum</strong> nu er en By i Fremgang. 100 ”<br />
Hovedgaden i <strong>Ranum</strong> ca. 1890<br />
100 C.M.C. Kvolsgaard, Seminariet i Snedsted 1812-48 og <strong>Ranum</strong> <strong>1848</strong>-98 i Anledning<br />
af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Jubilæum, Aalborg, 1898, s. 12<br />
Den fremgang for <strong>Ranum</strong>, som her skitseres, kan i høj grad tilskrives<br />
seminariets tilstedeværelse i byen. Seminariet blev for både byen og<br />
den nærmeste omegn et økonomisk og kulturelt kraftcenter.<br />
Seminariets økonomiske betydning kom stærkest til udtryk i elevernes<br />
indkvartering hos den lokale befolkning. I de første år efter<br />
seminariets tilflytning til byen udgjorde prisen for kost, bolig og<br />
vask 60 Rdl. For at få de sparsomme midler til at slå til delte mange<br />
elever seng og værelse. At have sit eget værelse blev først almindeligt<br />
i løbet af 1880’erne. Seminariets årsberetning indeholdt hvert år en<br />
omtale af indkvarteringspriserne. I 1879 – det første år med en trykt<br />
beretning – var prisen for bolig med seng og opvartning samt kost og<br />
varme fra 250 til 320 kr. pr. år, for bolig, seng og brænde alene 80 kr.<br />
Prisen holdt sig på dette niveau århundredet ud. Med en elevbestand<br />
på seminariet, der voksede fra i starten ca. 40 til i nogle perioder at<br />
nå op på ca. 90 var indkvartering af en eller ofte flere seminarister en<br />
betydelig supplerende indtægtskilde for mange husstande i byen og<br />
omegnen. Allerede forstander A.P. Lunddahl havde dog et skarpt blik<br />
for, at den stærke efterspørgsel på indkvartering set i forhold til byens<br />
størrelse undertiden kunne give anledning til udnyttelse af seminaristerne.<br />
I sin første beretning for skoleåret 1851/52 skriver han om<br />
eleverne, at: ” ... deres daglige liv lader hvad angaaer navnlig Rumlighed<br />
i Logierne vistnok Adskilligt tilbage at ønske” selv om det dog er blevet<br />
bedre end tidligere, idet: ” ... Bræddegulv have efterhaanden for Bønderne<br />
afløst Leergulvene i ”Seminaristquartererne”” 101 . Senere under<br />
tyfusepidemien i 1857 gjorde han opmærksom på, at eleverne var en<br />
særligt udsat gruppe på grund af deres ofte kummerlige boligforhold.<br />
Og da den ny seminarielov samme år forlængede læreruddannelsen<br />
fra to til tre år forudså han, at det kunne blive vanskeligt at skaffe<br />
ordnede indkvarteringsforhold til det heraf følgende større antal<br />
101 LAV C640-9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1842-57, s. 101
elever, idet indkvarteringspriserne: ” ... stiger hvert Aar (til næste Aar<br />
forlanges 120 Rbd.), og dog har det viist sig et foruroligende Eksempel<br />
paa, at en Mand, som havde 6 Elever indqvarterede, nødte dem til at<br />
flytte ved yderst slet Kost. – Jeg er bange for, at det stille sig Vanskeligheder<br />
ved Anbringelsen af et stort Antal Elever, og vil ikke undlade at nævne<br />
den Mulighed, at det kan blive nødvendigt at bygge Boliger for Eleverne.”<br />
102 Dermed var kollegietanken for første gang bragt på bane i <strong>Ranum</strong>.<br />
Men der skulle gå mere end hundrede år før den blev realiseret. Indkvartering<br />
af seminarister var derfor i mange år fremover fortsat et af<br />
de faste omdrejningspunkter for de økonomiske og sociale relationer<br />
mellem seminariet og egnen.<br />
Skoleforholdene i <strong>Ranum</strong> by var et andet område, som både egnen og<br />
seminariet havde en vital interesse i. ”Praktisk skolegerning” som var<br />
et hovedfag i læreruddannelsen krævede, at seminariets elever under<br />
vejledning kunne øve deres undervisningsfærdigheder i en skole. L.C.<br />
Müller havde oprindeligt foreslået, at seminariet skulle oprettede sin<br />
egen øvelsesskole. Men ministeriet foretrak i stedet, at seminariet anvendte<br />
børneskolen i <strong>Ranum</strong> som øvelsesskole. Ordningen indebar, at<br />
staten skulle yde tilskud til aflønningen af en hjælpelærer på skolen,<br />
som var forpligtet til at vejlede seminariets elever. Tilskudsordningen<br />
og de samarbejdsrelationer med kommunen som knyttede sig hertil<br />
fungerede under forskellige former til langt ind i det 20. århundrede.<br />
Men samarbejdet var konfliktfyldt, fordi parterne havde forskellige<br />
interesser i sagen. For at skaffe seminarieeleverne de bedste betingelser<br />
for øvelsesundervisning pressede seminariet på for at få omdannet<br />
<strong>Ranum</strong> Skole til en skole med størst mulig årgangsopdeling og med<br />
undervisning hver dag også i sommerhalvåret. Desuden ønskede<br />
seminariet indflydelse på ansættelsen af de lærere, der skulle fungere<br />
102 LAV C0002-887, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle skrivelser til<br />
direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1854-57, Lunddahls brev til direktionen af 26/3-<br />
1857 om konsekvenserne af den ny læreruddannelseslov<br />
som vejledere i den praktiske undervisning. Det lokale sogneråd var<br />
imidlertid skeptisk over for tiltag, der ville pålægge det lokale skolevæsen<br />
ekstraudgifter, ligesom forældrene ønskede at fastholde den<br />
begrænsede undervisning i sommerhalvåret for de ældre børn, således<br />
at de kunne deltage i arbejdet i familiens eller andres landbrugsbedrifter.<br />
Trods flere forsøg herpå fra seminariets side lykkedes det ikke<br />
at få en aftale i stand om skolens overgang til staten. Men i 1896 blev<br />
der med tilskud fra staten bygget en ny børneskole i <strong>Ranum</strong> og ydet<br />
tilskud til ansættelse af ekstra lærere til at forestå vejledningen i praktiske<br />
undervisningsøvelser. Selv om der i dette væsentlige anliggende<br />
var nogle klare interessemodsætninger mellem egnen og seminariet<br />
blev resultatet dog, at børneskolen med seminariets hjælp blev indrettet<br />
som en ”mønsterskole”, hvad både sognerådet og forældrene satte<br />
pris på.<br />
Bageriet i <strong>Ranum</strong> ca. 1900<br />
49
50<br />
Samlivet mellem seminarium og egn gav sig også udsalg i lærernes<br />
deltagelse i det lokale foreningsliv. F.eks. var seminarielærer Niels<br />
Pedersen – ansat på seminariet fra 1851-1882 – sognerådsformand<br />
i <strong>Ranum</strong>, formand for <strong>Ranum</strong> Sparekasse som var oprettet på hans<br />
initiativ, forligsmægler 103 og formand for den lokale kommission, der<br />
arbejde for en jernbane mellem Hobro og Løgstør. Hans efterfølger<br />
som tredjelærer på seminariet Niels Guldbrandsen nåede ligeledes<br />
inden sin afskedigelse at varetage funktionen som forligsmægler og<br />
formand for sparekassen. Også seminariets forstandere var aktive,<br />
når lokale problemer skulle løses. I 1893 tog forstander J.L. Faartoft<br />
således initiativ til at forbedre post- og transportforbindelser mellem<br />
Løgstør og <strong>Ranum</strong>.<br />
Men samlivet mellem egnen og seminariet havde også sine grænser.<br />
De etnocentriske betragtninger, som forstandere og lærere anlagde<br />
over for eleverne var også rettet mod egnens beboere, der ikke blev<br />
betragtet som ligeværdige samspilspartnere på det kulturelle område.<br />
Om seminariets beliggenhed i <strong>Ranum</strong> skriver en af seminariets toneangivende<br />
lærere P.P. Smitt således i 1893: ”Det værste ved en beliggenhed<br />
som <strong>Ranum</strong>s er, at Seminarielærerne bliver saa temmelig isolerede fra<br />
Omverdenen. Har Aandslivet hos dem en Betingelse for at kunne trives<br />
frodig i en Afkrog, hvor der er 8 Mil til nærmeste Købstad?” 104 . Bylivets<br />
stimulerende virkninger på lærerpersonalet havde også været et af<br />
forstander J.C. Sørensens argumenter, da han i 1891 anbefalede at seminariet<br />
blev flyttet til Viborg, Aalborg eller Aarhus: ” ... der paavirkes<br />
vi anderledes af Tidens Stemme, der møde vi en større Mængde Mænd og<br />
Kvinder, der som Skolens Folk have Interesse for Skolens Gerning, og der<br />
have vi anderledes Leilighed til Samkvem med ligestillede ... naar Livet<br />
103<br />
Efter tyendeloven af 1854 skulle der i hver sognerådskreds beskikkes en mægler i<br />
tyendesager<br />
104<br />
P.P. Smitt, ”Vor Læreruddannelse” i Vor Ungdom, Tidsskrift for Opdragelse og Undervisning,<br />
1893, s. 140<br />
om os pulserer stærkere vilde ogsaa vort eget indre Liv fremskyndes og vort<br />
Befindende være bedre; der er for lidt Omgang paa Landet, Sognets Beboere<br />
ere vi ikke knyttede til ...” 105 .<br />
Den distance til lokalbefolkning, som lægges for dagen i disse udtalelser,<br />
understreger, at seminariet ikke var en folkelig institution<br />
skabt med rødder i et lokalt og regionalt bagland. Som kongeligt<br />
skolelærerseminarium var det en institution etableret af den centrale<br />
statsmagt med undervisningsministeriet, seminariedirektionen og<br />
forstanderen som de centrale aktører.<br />
Af disse aktører varetog undervisningsministeriet statens overordnede<br />
interesse i at sikre, at almueskolen overalt i landet havde adgang til<br />
uddannede lærere. Selv om der ikke var tale om en på forhånd udtænkt<br />
plan for seminariernes lokalisering, var det dog klart, at seminariet<br />
i Snedsted og senere i <strong>Ranum</strong> blev etableret som et læreruddannelsessted,<br />
der skulle forsyne Aalborg og Viborg Stift med uddannede<br />
lærere. I udgangspunktet blev der også fra statsmagtens side lagt vægt<br />
på, at seminarierne skulle placeres i landdistrikter. Men derudover var<br />
den statslige interesse ikke bundet til en bestemt lokalitet – i dette<br />
tilfælde til <strong>Ranum</strong>. I princippet kunne statens interesse også varetages<br />
ved en placering af seminariet i en anden landlig lokalitet i det nordvestjyske<br />
område. Og fra slutningen af 1800-tallet åbnede ministeriet<br />
endog op for muligheden af, at seminarierne kunne placeres i de<br />
større byer.<br />
Den anden hovedaktør – seminariedirektionen – repræsenterede heller<br />
ikke egnsspecikke interesser, når det drejede sig om seminariets<br />
placering. Direktionens interesse var af regional art og knyttet til Aalborg<br />
og Viborg stift. Derfor kunne seminariedirektionen – som tidli-<br />
105 LAV C640-5, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Indkomne Breve 1871-1892, koncept til skrivelse<br />
til ministeriet vedr. statsseminariernes eventuelle ”henflytning” til større byer
gere omtalt – i 1857 foreslå, at seminariet blev ”henflyttet” til et andet<br />
sted i et af de to stifter, hvis sundhedsmæssige grunde talte herfor.<br />
Derimod var direktionen ud fra en klassisk læreruddannelsestænkning<br />
modstander af at flytte seminariet til en større by 106 .<br />
Den tredje hovedaktør omkring seminariet var forstanderen, der<br />
indtil 1895 tillige var sognepræst for Bjørnsholm-Malle sogn. Det var<br />
karakteristisk for den her omtalte periode, at langt de fleste forstandere<br />
kun beklædte dobbeltembedet som forstander og præst i en kortere<br />
årrække. Set fra et lokalt synspunkt var de fremmede fugle på vej til<br />
enten et bedre præstekald 107 eller en mere attraktiv forstanderstilling.<br />
To forstandere – V.A.V. Driebein og N.A. Larsen – forlod således<br />
<strong>Ranum</strong> til fordel for forstanderstillinger i henholdsvis Jonstrup og Jelling,<br />
mens <strong>Ranum</strong> ikke på noget tidspunkt oplevede at forstandere fra<br />
andre seminarier søgte dobbeltembedet i <strong>Ranum</strong>. C.M.C. Kvolsgaard<br />
kunne derfor i sit 50-års jubilæumsskrift i 1898 skrive, at:<br />
” ... ingen Forstandere har villet ”dø i sin Rede” her” 108 . Men heller<br />
ikke en langvarig ansættelse i <strong>Ranum</strong> medførte pr. automatik, at forstanderen<br />
blev en fortaler for seminariets beliggenhed i <strong>Ranum</strong>. En<br />
sammenligning mellem Vilstrup og Sørensen, der som de to eneste<br />
beklædte forstanderstillingen i ca. 10 år, illustrerer dette 109 . Vilstrup<br />
forsvarede gennem hele sin forstanderperiode seminariets beliggenhed<br />
106<br />
Som tidligere omtalt viste det sig dog i 1893, at direktionen – hårdt presset – også<br />
havde sin lokalpolitiske dagsorden. Hvis ministeriet fastholdt, at seminariet skulle flyttes,<br />
så burde det efter direktionens opfattelse flyttes til Viborg – og ikke til Aalborg<br />
107<br />
Om præstekaldet i <strong>Ranum</strong> skrev seminarielærer P.P. Smith således, at: ” ... det vil<br />
være enhver præst en Umulighed at tænke sig <strong>Ranum</strong> som et blivende Sted” (P.P. Smitt,<br />
”Vor Læreruddannelse” i Vor Ungdom, Tidsskrift for Opdragelse og Undervisning, 1893,<br />
s. 143)<br />
108<br />
C.M.C. Kvolsgaard, Seminariet i Snedsted 1812-48 og <strong>Ranum</strong> <strong>1848</strong>-98 i Anledning<br />
af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Jubilæum, Aalborg, 1898, s. 45<br />
109<br />
Vilstrup var forstander 1869-1878, Sørensen 1878-1891<br />
i <strong>Ranum</strong>, mens Sørensen anbefalede at flytte det til en større by. Af<br />
de øvrige forstandere udmærkede Faartoft sig ved at føre en langvarig<br />
kamp for seminariets flytning, ivrigt bakket op af seminariets lærere.<br />
Faartofts referencepunkt var ikke lokalsamfundet, men ministeriet og<br />
ministeriets interesse i at anvende seminariets flytning som løftestang<br />
for oprettelsen af et fællesseminarium i en større by.<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> må således i det 19. århundrede karakteriseres<br />
som en typisk statsinstitution med stærke forbindelser opad til ministeriet<br />
og embedsapparatet, men med et lokalt rodnet, som var<br />
svagere udviklet. Den tættere symbiose mellem egnen og seminariet<br />
udvikles først i løbet af det 20. århundrede, hvor to forstandere – P.<br />
Taaning og A. Fuglsang-Damgaard – vælger at ”blive i reden” og fungere<br />
som forstandere i hen ved 25 år for begges vedkommende.<br />
Hvordan kunne en institution som <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> uden støtte<br />
fra et stærkt bagland overleve de mange attentater, som det var udsat<br />
for i 1800-tallet? En væsentlig del af svaret finder man i de geografiske<br />
forhold. Ved århundredskiftet var <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> forsat<br />
den eneste læreruddannelsesinstitution i Nordjylland. Af hensyn til<br />
dette områdes forsyning med uddannede lærere kunne en egentlig<br />
nedlæggelse af institutionen ikke komme på tale, men derimod nok<br />
en flytning til en anden by i området. Imidlertid viste det sig, at en<br />
flyttesag straks mobiliserede en række modstridende lokale interesser.<br />
Skulle det ”henflyttede” seminarium placeres i Viborg, i Aalborg<br />
eller i Randers? Mange kunne blive enige om det hensigtsmæssige i<br />
at flytte det ”afsides beliggende” seminarium. Men enigheden hørte<br />
op, når der skulle udpeges en ny seminarieby. I praksis havde <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong> derfor et geografisk monopol, som det først mistede, da<br />
der i 1950’erne blev oprettet en række nye seminarier i Nordjylland.<br />
51
52<br />
2 <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1900-1950<br />
2.1..Institutionshistorien<br />
Med seminarieloven af 1894 blev der skabt orden og fasthed omkring<br />
læreruddannelsen. Da statsstøtten til seminarieeleverne samtidig blev<br />
væsentligt forøget, var uddannelsen igen blevet attraktiv. I de følgende<br />
år begyndte søgningen til seminarierne på ny at stige.<br />
2.1.1..1900-1925:.<br />
...........Vækst,.stabilisering.og.nyt.byggeri<br />
Også i <strong>Ranum</strong> mærkede man de nye tider. Efter århundredskiftet<br />
nåede den samlede elevbestand op på ca. 90 elever og holdt sig – med<br />
små svingninger – på dette niveau frem til 1930. Set i et historisk<br />
perspektiv var der tale om en langvarig stabilisering af seminariets<br />
elevgrundlag på et højt niveau. Ganske som i 1880’erne gav også det<br />
stigende elevtal efter århundredskiftet anledning til at rejse krav om<br />
en udvidelse af seminariet. I 1899 var Peter Taaning blevet udnævnt<br />
til forstander på seminariet. Han var den første forstander, som blev<br />
”tiden ud”, idet han i 1924 – efter næsten 25 år i <strong>Ranum</strong> – lod sig<br />
pensionere fra forstanderstillingen. Taaning kunne derfor i et langsigtet<br />
perspektiv arbejde med sine planer for en gennemgribende fornyelse<br />
af seminariets bygninger og en forskønnelse af dets omgivelser.<br />
I maj 1905 fremsendte Taaning et forslag til ministeriet om, at der<br />
skulle opføres en ny toetages seminariebygning i <strong>Ranum</strong> til en udgift<br />
af ca. 140.000 kr. Forslaget om et nybyggeri begrundede Taaning<br />
med, at seminariebygningen fra 1886 ikke levede op til de krav, som<br />
en moderne uddannelse stillede til lokaler og udstyr. Undervisnings-<br />
og faglokaler var for små, det gamle gymnastikhus var utidssvarende<br />
og forstanderen havde ikke en kontorplads til sin rådighed. Seminariet<br />
havde: ” ... i lange Tider, paa Grund af de stadige Flytningsplaner,<br />
intet væsentligt søgt eller opnaaet i Retning af tidssvarende Udvidelser<br />
og Forbedringer”. Med henvisning til det stadig stigende elevtal understregede<br />
Taaning, at situationen ikke længere var holdbar, og han<br />
anmodede derfor om: ” ... at nærværende Forslag maa blive fremmet og<br />
fremmet snarest” 110 .<br />
Peter Taaning (1857-1943),<br />
seminarieforstander i <strong>Ranum</strong> 1899-1924<br />
110 LAV C640-2001/6, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Modtagne og afsendte embedsskrivelser år<br />
1898-1905, Taanings brev til ministeriet af 7/5-1905
Når Taaning pressede på for en hurtig afgørelse var årsagen også, at<br />
truslen fra Viborg igen var dukket op. Kort tid efter at han havde<br />
indsendt sin ansøgning om en ny seminariebygning, meddelte Taaning<br />
i en ny skrivelse til ministeriet, at han havde modtaget underretninger<br />
om, at kredse i Viborg ville forsøge at få statsseminariet i<br />
<strong>Ranum</strong> flyttet til Viborg – og hvis det ikke lykkedes, så i stedet søge<br />
om tilladelse til at oprette et privatseminarium i byen. Efter Taanings<br />
opfattelse ville det være en alvorlig trussel mod <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>,<br />
hvis det lykkedes: ” ... at fremme en af alle Forhold saa begunstiget<br />
Medbejler til det uheldigt beliggende Statsseminarium i <strong>Ranum</strong> ... Viborg<br />
er nemlig gennem det i Tidernes Løb udviklede Jernbanenet bleven det<br />
egentlig Midtpunkt for hele <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Opland”. At Taaning<br />
fortsat betragtede seminariets flytning som en mulig udgang på sagen<br />
fremgik af hans afsluttende bemærkninger i skrivelsen til ministeriet:<br />
” ... Og idet jeg udtaler som min Formening, at man, hvis <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong> ikke om 8 til 10 år skal begynde at føre en hensygnende<br />
Tilværelse, enten paa Forhaand maa nægte et Privatseminarium i Viborg<br />
Anerkendelse eller flytte <strong>Ranum</strong> Statsseminarium til nævnte By, andrager<br />
jer underdanigst om, at der maa blive truffet Afgørelse, saa at de planlagte<br />
fornødne Udvidelser og Forbedringer ved Seminariet ikke maa blive<br />
udsatte paa Grund af den Henvendelse, som rimeligvis snart vil ske fra<br />
Viborg, medmindre man optager Flyttesagen til Gennemførelse 111 .”<br />
Viborgs bestræbelser på at skaffe sig et seminarium løb dog ud i<br />
sandet. Taaning kunne således ånde lettet op. Men samtidig måtte<br />
han dog erkende, at hans forslag til en ny seminariebygning ikke lod<br />
sig gennemføre. Efter ministeriets opfattelse var det alt for kostbart.<br />
Taaning udarbejdede derfor sammen med bygningsinspektør Hack<br />
Kampmann et alternativt forslag i form af en tilbygning til den ek-<br />
111 LAV C640-2001/6, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Modtagne og afsendte embedsskrivelser år<br />
1898-1905, Taanings brev til ministeriet af 24/5-1905<br />
sisterende seminariebygning til en pris af ca. 50.000 kr 112 . Men også<br />
dette forslag var efter ministeriets opfattelse for dyrt. Den endelige<br />
bevilling til tilbygningen – som blev optaget på finansloven for<br />
1907/08 – kom til at lyde på 37.000 kr.<br />
I april 1908 kunne den ny tilbygning tages i brug. I årsberetningen<br />
skrev Taaning – trods sin skuffelse over den hårdhændede beskæring<br />
af det oprindelige byggeprojekt – at seminariet havde opnået store<br />
fordele ved udvidelsen af seminariebygningen. Pladsforholdene og<br />
navnlig de hygiejniske forhold var blevet betydeligt forbedrede: ”Seminariet<br />
har faaet en velindrettet Badeanstalt med Omklædningsrum i<br />
Forbindelse med Gymnastiksalen. Eleverne faar derfor nu Brusebade efter<br />
hver Gymnastiktime, og, saa ofte det findes ønskeligt, kan alle faa Dampbad<br />
... Fremdeles har Seminariet faaet en stor og smuk Musiksal, hvori<br />
Sang- og Musikundervisningen kan foregaa uden at virke forstyrrende på<br />
den øvrige Undervisning. Til Eleverne er der foruden Samlingsstuen indrettet<br />
et Læseværelse ... Endvidere kan nævnes det ny, rummelige Biblioteksværelse,<br />
en stor tidssvarende Tegnesal med god Belysning og gode Tavler,<br />
et større Lærerværelse, et Kontor til Forstanderen ... Og sidst, men ikke<br />
mindst, skal fremhæves det ny fortrinlige Klasseværelse til Undervisning i<br />
Fysik og Naturhistorie. Det dertil tidligere anvendte mindre Lokale er nu<br />
indrettet til Opbevaring af naturhistoriske Undervisningsgenstande, der<br />
er anbragt saaledes, at Lokalet stadig kan staa aabent for Eleverne, saa de<br />
dagligt kan have Genstandene for Øje. 113 ”<br />
Udvidelsen af seminariebygningen betragtede Taaning dog kun som<br />
første led i en større plan, der havde til formål at: ” ... få tilvejebragt<br />
en rimelig Ordning af de ydre Forhold ved <strong>Ranum</strong> Statsseminarium, hvis<br />
112<br />
LAV C640-2001/6, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Modtagne og afsendte embedsskrivelser år<br />
1898-1905, Taanings brev til Kampmann af 9/12-1905<br />
113<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i Undervisningsaaret 1907-08, Aarsberetning Juni 1908,<br />
Viborg 1908, s. 22-23<br />
53
54<br />
Bygninger hidtil har henligget som Sidefløje til Præstegården”. Det var<br />
Taanings ønske, at seminariet skulle udgøre en selvstændig helhed<br />
med tiltalende æstetiske rammer. To gamle lærerboliger beliggende i<br />
nærheden af seminariet skulle erhverves af seminariet og omdannes<br />
til henholdsvis pedelbolig og udhus, ligesom der skulle opføres en ny<br />
gymnastiksal i stedet for det gamle gymnastikhus, som efter udvidelsen<br />
af hovedbygningen havde en skæmmende placering foran denne.<br />
Senere rejste han også krav om, at seminariet overtog sin egen grund,<br />
der hidtil havde været lejet af præsteembedet. En ældre fløj af præstegården<br />
placeret tæt på seminariets hovedbygning burde også fjernes<br />
såvel af æstetiske som hygiejniske grunde. Taaning var klar over, at det<br />
var et forholdsvis bekosteligt projekt, men – som han skriver – man<br />
bør dog: ” ... naar Planen maaske synes dyr, billigvis erindre, at der<br />
aldrig er gjort noget ordentligt for en Ordning af Forholdene ved dette <strong>Seminarium</strong>;<br />
thi hver Gang der er rørt ved Sagen, er der rejst Spørgsmaal,<br />
tidligere om Seminariets Nedlæggelse, og senere om dets Flytning. 114 ”<br />
Over en længere periode lykkes det for Taaning at få gennemført<br />
denne plan, som var en naturlig opfølgning på adskillelsen mellem<br />
præste- og forstanderembedet. Gymnastikhuset, hvis oprindelse gik<br />
tilbage til <strong>1848</strong>, blev nedrevet i 1913 og erstattet af en ny gymnastikssal.<br />
Bevillingen hertil kom dog først i stand efter mange og til slut ret<br />
ophidsede henvendelser fra Taaning, som f.eks. denne fra 1912, hvor<br />
han gør ministeriet opmærksom på, at det gamle gymnastikhus aldrig<br />
har kunnet gøre fyldest efter indførelsen af det ny gymnastiksystem i<br />
1899 og tilføjer: ” ... at det hæslige gamle Hus, saaledes som det er anbragt<br />
ud for Seminariebygningens Facade, er en Haan mod alle arkitektoniske<br />
og æstetiske Hensyn. 115 ”<br />
114<br />
LAV C640-2001/9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser 1906-18, Taanings<br />
brev til ministeriet af 13/7-1908<br />
115<br />
LAV C640-2001/9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser 1906-18, Taanings<br />
brev til ministeriet af 4/11-1912<br />
Seminariebygningen efter udvidelsen i 1908, arkitekt kgl. bygnings-<br />
inspektør H. Kampmann. Det gamle gymnastikhus foran seminariet<br />
blev til forstander Taanings store fortrydelse bevaret ind til 1912<br />
Seminariebygningen efter 1913.<br />
Det gamle gymnastikhus er revet ned og erstattet<br />
af en ny gymnastiksal bygget til på seminariets vestside<br />
(ikke synligt på dette foto)
Ved indvielsen af den nye gymnastiksal i november 1913 kunne Taaning<br />
med stor tilfredshed konstatere, at: ” ... med Opførelsen af det ny<br />
Gymnastikhus er de fornødne og for mange Aar siden planlagte Byggeforetagende<br />
ved <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> afsluttede. Der staar kun tilbage at<br />
ordne og forskønne Omgivelserne ... Seminariet er nu udstyret med udmærkede<br />
Lokaler og for saa vidt der ikke sker større Ændringer i Kravene<br />
til Læreruddannelsen, vil Seminariet i en uoverskuelig Aarrække være<br />
forsynet med fornøden Plads 116 .” Den ”uoverskuelige Aarrække” skulle<br />
vise sig at blive af ca. 20 års varighed.<br />
Den resterende del af Taanings embedsperiode blev præget af den<br />
økonomiske smalhals, der var en konsekvens af vareknapheden og de<br />
stigende priser under 1. verdenskrig. I 1924 trak Taaning sig tilbage<br />
og blev afløst Chr. N.P. Høirup, der kom fra en stilling som skoleinspektør<br />
ved Skive Kommune. Høirup, som var læreruddannet fra<br />
Gedved <strong>Seminarium</strong>, blev den første ikke-teolog i embedet som forstander<br />
ved seminariet.<br />
2.1.2..1925-1940:.<br />
...........Læreruddannelsesloven.af.1934,<br />
..........krise.og.igen.byggeri<br />
Straks ved sin tiltræden gennemførte Høirup et bygningsmæssigt og<br />
pædagogisk hovedeftersyn på seminariet. Resultatet, som han nåede<br />
frem til, var ikke opløftende. I sit forslag til budget for 1925/26<br />
gjorde han nærmere rede for sagen. Redegørelsen rummede en skarp<br />
kritik af forgængeren, P. Taanings, økonomiske administration. Efter<br />
Høirups opfattelse havde Taaning sparet og underbudgetteret i et<br />
omfang, så: ” ... at alle Forhold her er spartanske, og at man på nogle<br />
116<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i Undervisningsaaret 1913-14, Aarsberetning Juni 1914,<br />
Viborg, 1914, s. 20-21<br />
Områder ligefrem modtager Indtryk af Fattigdom”. I lokalet beregnet til<br />
naturhistorie og fysik er der ikke plads til samlingerne og heller ikke<br />
plads til indretning af et laboratorium til elevforsøg. Inventaret er<br />
overalt gammelt og nedslidt. Gymnastikredskaber, tavler og geografiske<br />
vægkort, trænger til udskiftning, forstanderkontoret skal forsynes<br />
med en skrivemaskine, den indvendige vedligeholdelse er forsømt<br />
o.s.v. Listen over kritisable forhold på seminariet var lang. Efter<br />
Høirups opfattelse var det muligt, at hans forgængers initiativ:<br />
” ... var blevet svækket baade af Alder og af de Vanskeligheder, han har<br />
haft med at faa sine Forslag gennemført”. Men konsekvensen havde været,<br />
at seminariet i <strong>Ranum</strong>: ” ... i ringere Grad har faaet Lejlighed til at<br />
udnytte nyere Undervisningsmidler og i ganske høj Grad trænger til Vedligeholdelse<br />
af den indre Del.” Denne opfattelse – skriver Høirup – er:<br />
” ... ikke alene mit personlige Indtryk; thi det deles af Lærerne og for<br />
øvrigt ogsaa af Eleverne. Det er ikke urimeligt, om dette har lagt et vist<br />
Tryk over Arbejdet her, og det er vanskeligt at lade være med at sætte det<br />
i Forbindelse med, at ikke mindre end 4 Seminarielærere i de sidste 6-7<br />
Aar er søgt herfra til andre Statsseminarier, hvad der er ganske uden<br />
Sidestykke i Seminariernes Historie”. Høirup anmodede derfor om en<br />
forøgelse af bevillingerne til seminariet, så det lokale- og udstyrsmæssigt<br />
kunne bringes op på samme niveau som de øvrige statsseminarier.<br />
Et sådant løft ville efter Høirups opfattelse også være en naturlig konsekvens<br />
af, at: ” ... <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> i de sidste 20 Aar har dimitteret<br />
et større Antal Lærere end noget andet Statsseminarium og ogsaa for Tiden<br />
er saa afgjort det mest søgte” 117 .<br />
Henvisningen til <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> som det mest søgte statsseminarium<br />
var et vægtigt argument, der var egnet til at gøre indtryk i<br />
ministeriet, som da også umiddelbart efter imødekom en del af Høirups<br />
ønsker om forbedringer. Men den kritiske tilstandsrapport for<br />
117<br />
LAV C640-2001/10, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser 1918-25, Hiørups<br />
skrivelse til ministeriet af 29/11-1924<br />
55
56<br />
seminariet kunne også bruges med modsat fortegn. Hvis seminariet i<br />
<strong>Ranum</strong> var i en så dårlig tilstand, var det måske ikke her ressourcerne<br />
skulle satses – specielt ikke i en periode, hvor der blev talt om behovet<br />
for mere moderne studiefaciliteter på seminarierne for at indfri kravet<br />
om en læreruddannelse med større vægt på elevernes selvstændige<br />
studieaktiviteter.<br />
Chr. Peter Nielsen Høirup (1885-1943),<br />
seminarieforstander i <strong>Ranum</strong> 1924-1937<br />
Op gennem 1920’erne havde man drøftet behovet for en reform af<br />
læreruddannelsen. Resultatet af de politiske drøftelser blev læreruddannelsesloven<br />
af 1930. Loven ændrede den hidtidige uddannelse på<br />
en række forskellige områder. Uddannelsestiden blev udvidet fra tre<br />
til fire år. Optagelsesalderen på læreruddannelsen blev sænket til 17<br />
år, og kravet om forudgående praktisk skolegerning bortfaldt. Optagelse<br />
på uddannelsen forudsatte enten bestået optagelsesprøve eller<br />
en tilfredsstillende studentereksamen, realskoleeksamen eller lignende<br />
eksamen. Fagrækken blev udvidet med bl.a. fremmedsprog med valgfrihed<br />
mellem engelsk og tysk. En vigtig pædagogisk nyskabelse var<br />
den såkaldte speciallæsning i 3. og 4. klasse, hvor eleverne under mere<br />
selvstændige former skulle arbejde med emner indenfor enten den<br />
sproglig-historiske eller den matematisk-naturvidenskabelige retning.<br />
Til fornyelserne hørte også de skriftlige årsarbejder, hvor eleverne<br />
på 1. eller 2. år kunne udarbejde selvstændige opgaver inden for et<br />
fag. Under forhandlingerne om loven blev der lagt vægt på, at den<br />
ny uddannelse nødvendiggjorde en modernisering af seminariernes<br />
undervisningsfaciliteter. Laboratorier og andre lokaler indrettet til<br />
studiemæssige aktiviteter skulle prioriteres højt 118 .<br />
Sideløbende med reformaktiviteterne var skolefolk, de faglige organisationer<br />
og politikerne imidlertid også optaget af risikoen for overproduktion<br />
af lærere. Fra slutningen af 1920’erne var arbejdsløsheden<br />
blandt lærerne taget til, og problemet blev forstærket i 1930’erne.<br />
Undervisningsminister J.F. Borbjerg fremsatte derfor i januar 1931<br />
forslag om nedlæggelse af fire statsseminarier, herunder seminariet i<br />
<strong>Ranum</strong>. Hensigten med forslaget var at begrænse lærerproduktionen<br />
og samtidig koncentrere læreruddannelsen på færre seminarier med<br />
bedre studiefaciliteter. <strong>Ranum</strong> var igen truet. Men til forskel fra tidligere<br />
var det denne gang ikke på grund svigtende søgning til seminariet.<br />
118 Vagn Skovgaard-Petersen, ”De blev lærere – læreruddannelsen mellem 1860 og<br />
1945” i Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundreder, Syddansk<br />
Universitetsforlag 2005, s. 266-70
Den umiddelbare nedlæggelsestrussel blev dog hurtigt afværget, idet<br />
ministeren ikke kunne mobilisere et politisk flertal for sit forslag.<br />
<strong>Ranum</strong> kunne derfor ligesom en række andre seminarier imødese<br />
bevillinger til de forbedringer af institutionens undervisningslokaler,<br />
som var nødvendiggjort af den nye læreruddannelseslov.<br />
Forhandlingerne om en modernisering af seminariet blev imidlertid<br />
vanskeliggjort af, at der samtidig skulle findes en løsning på spørgsmålet<br />
om en udvidelse af <strong>Ranum</strong> børneskole og besluttes, om denne<br />
skole som øvelsesskole skulle videreføres i kommunalt regi eller<br />
overtages af staten. Efter seminariets og ministeriets opfattelse ville<br />
den bedste løsning på seminariets lokaleproblemer være et nybyggeri<br />
frem for en udvidelse af den eksisterende seminariebygning. Derfor<br />
foreslog ministeriet – med Høirup som bagmand – en samlet løsning<br />
på skolens og seminariets problemer. Den gamle seminariebygning<br />
– opført i 1886 og udvidet i 1908 og 1913 – skulle omdannes til en<br />
statslig øvelsesskole for børnene i <strong>Ranum</strong> skoledistrikt. <strong>Ranum</strong>-Malle<br />
sogneråd sparede dermed udgifterne til en ny skole, men skulle til<br />
gengæld yde tilskud til opførelsen af en ny seminariebygning.<br />
Forslaget og de efterfølgende forhandlinger herom gav anledning<br />
til, at de gamle modsætninger mellem staten og lokalsamfundet om<br />
børneskolens indretning og styrelse igen blev vakt til live. Skolekommissionens<br />
formand, provst Westergaard i <strong>Ranum</strong>, skrev et voldsomt<br />
indlæg i det lokale dagblad ”Løgstør Avis” 119 , hvori han anklagede<br />
staten for at vælte udgifterne ved seminariets udvidelse over på den<br />
lille landkommune, og hvor han omtalte statsøvelsesskolen som en<br />
kommunistisk tvangsskole, der af skiftende pædagoger kunne bruges:<br />
” ... til Forsøg af alle Slags uden Forældrene kan hindre det”. Sognerådet<br />
lod spørgsmålet om seminariets og dermed statens overtagelse af<br />
119 Løgstør Avis d. 22/6-1931<br />
skolens drift – som ministeriet havde ladet forstå ville være en væsentlig<br />
forudsætning for at opretholde seminariet i <strong>Ranum</strong> – afgøre<br />
ved en kommuneafstemning. Overtagelsen blev – trods risikoen for<br />
at staten i modsat fald ville flytte seminariet – kun godkendt med et<br />
meget snævert flertal. 167 stemte for, 160 imod og 7 stemmesedler<br />
var blanke. Men i sidste ende – september 1932 – faldt alle brikker på<br />
plads ikke mindst takket være Høirup, der som medlem af <strong>Ranum</strong>-<br />
Malle sogneråd havde spillet en meget aktiv rolle i det komplicerede<br />
forhandlingsforløb, som strakte sig over næsten to år 120 . I en efterfølgende<br />
kommentar til sagen skrev Høirup med tydelig adresse til<br />
skolekommissionen formand og dele af den lokale befolkning, at:<br />
” ... selv i Tider som disse kan man altsaa finde Vidnesbyrd om, at et<br />
naadigt Forsyn raader for Mennesker, der ikke forstaar deres eget vel” 121 .<br />
En anden væsentlig årsag til, at det i sidste ende lykkedes at nå til<br />
enighed om en samlet løsning, var imidlertid også et massivt pres<br />
udefra. Undervisningsministerens oprindelige forslag om nedlæggelse<br />
af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, havde givet flere kredse i Nordjylland anledning<br />
til igen at stille krav om, at det eneste nordjyske seminarium<br />
skulle henlægges til en større by. Og – hvad der var mere interessant<br />
for ministeriet – kravene var ledsaget af en række økonomisk fordelagtige<br />
tilbud. Både Aalborg og Hjørring og til slut også Viborg gav<br />
ministeriet tilbud om gratis byggegrund, sportsplads og et klækkeligt<br />
120<br />
Den ny seminariebygning blev opført, hvor den gamle præstegård tidligere havde<br />
ligget. Præstegården blev nedrevet og erstattet af en ny præstebolig og præstegård, som<br />
begge blev opført i seminariets nærhed. Derfor skulle de gejstlige myndigheder også<br />
inddrages i forhandlingerne<br />
121<br />
Chr. Høirup, ”Alt på sin rette Plads” i Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s<br />
Elevforening, December1932, 7. Aargang nr. 8<br />
57
58<br />
byggetilskud, hvis ministeriet ville flytte statsseminariet til netop deres<br />
by 122 .<br />
En kommentar til seminariestriden i Nordjylland,<br />
Baandet 1932, 7. årgang nr. 5<br />
122 Der blev nævnt byggetilskud i størrelsesordenen 200.000 kr., hvilket skal sammenlignes<br />
med, at <strong>Ranum</strong>-Malle sogneråd skulle stille byggegrund til rådighed for det ny<br />
seminarium og yde et byggetilskud på 85.000 kr., men til gengæld kunne benytte den<br />
gamle seminariebygning som børneskole<br />
Opførelsen af den ny seminariebygning blev påbegyndt i 1933 og<br />
lokalerne kunne tages i brug i 1934. Den nye bygning i tre etager<br />
rummede fire klasselokaler, lokale til undervisningsbrug for de naturvidenskabelige<br />
fag med tilhørende øvelseslokaler for henholdsvis<br />
fysisk-kemiske og biologiske forsøg, sløjdlokale, læsestue, håndbogs-<br />
og udlånsbibliotek, musik- og sanglokale og kontor. <strong>Ranum</strong> havde<br />
dermed fået et seminarium, som statskonsulent Kaalund-Jørgensen<br />
ved indvielsen betegnede som: ” ... Landets mest moderne, på Højde<br />
med Tidens Krav” 123 . Høirup citerede ved samme lejlighed sin forgænger<br />
P. Taanings ord fra 1913 om, at seminariet nu i en ”uoverskuelig<br />
Aarrække” ville være forsynet med den fornødne plads – dog med<br />
den ikke uvæsentlige ændring at en ”uoverskuelig” var blevet til en<br />
”overskuelig Aarrække”. Denne gang skulle en overskuelig årrække vise<br />
sig at blive ca. 30 år.<br />
Med en ny veludstyret seminariebygning, ordnede øvelsesskoleforhold<br />
og god tilgang af elever havde <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> i midten af<br />
1930’erne etableret sig som en stærk uddannelsesinstitution. Fremtiden<br />
tegnede lys. Da Høirup i 1937 forlod seminariet 124 , kunne han<br />
derfor overdrage en veldreven institution til sin efterfølger på forstanderposten<br />
Harald Smith. Når der allerede efter ti års forløb igen opstod<br />
tvivl om seminariets forbliven i <strong>Ranum</strong>, var baggrunden herfor<br />
hverken seminariets studiefaciliteter eller manglende tilstrømning af<br />
elever men besættelsestidens særlige forløb i <strong>Ranum</strong>.<br />
123<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i Undervisningsaarene 1934-35 og 1935-36, Løgstør, 1937,<br />
s. 24-27<br />
124<br />
Som et kuriosum skal nævnes, at Høirup i sin afskedstale – ligesom mange af hans<br />
forgængere – henviste til egnens ”barske klima” som den omstændighed, der havde nødvendiggjort<br />
hans og familiens flytning, se Baandet, november 1937, 12. årg. nr. 6
Seminariebygningen fra 1934<br />
tegnet af kgl. bygningsinspektør E. Packness<br />
2.1.3..1940-1950:.<br />
...........Besættelsestiden,.øvelsesskolekrisen<br />
..........og.Kaalund-Jørgensen.sagen<br />
Under den tyske besættelse blev der i Vesthimmerland – som led i<br />
modstandskampen – dannet en række sabotage- og våbenmodtagningsgrupper<br />
med tæt tilknytning til seminariet. Flere af grupperne<br />
blev optrevlet af værnemagten. Fire seminarielever endte i tysk tugthus<br />
og måtte efter befrielsen gennemføre længevarende rekreationsophold,<br />
inden de kunne genoptage deres uddannelse på seminariet.<br />
Andre elever blev idømt fængselsstraffe i Danmark, og andre igen<br />
måtte gå under jorden. I alt var formentlig ca. 30 af seminariets elever<br />
og flere af dets lærere aktivt involveret i modstandsaktiviteter. Ved de<br />
afsluttende skriftlige prøver i april 1945 blev der arrangeret en særlig<br />
”underjordisk” eksamen afholdt i al hemmelighed på en nærliggende<br />
skole for de elever, som af sikkerhedsmæssige grunde ikke kunne<br />
møde op på seminariet. Elevernes og lærernes deltagelse i modstandsbevægelsen<br />
var baggrunden for, at seminariets øvelsesskole i oktober<br />
1944 blev sprængt i luften ved en schalburgtageaktion gennemført af<br />
den såkaldte ”Brøndum-Bande”, som i nattens mulm og mørke havde<br />
forvekslet øvelsesskolen med seminariet 125 . Efter besættelsestidens<br />
ophør skulle staten som ansvarlig for øvelsesskolens drift derfor tage<br />
stilling til, om der skulle opføres en ny skole. Det gav igen anledning<br />
til en debat om det hensigtsmæssige i at opretholde et seminarium<br />
med tilhørende øvelsesskole i et tyndt befolket landdistrikt. Ligesom<br />
tidligere stod Aalborg på spring med et fristende tilbud om byggegrund,<br />
sportsplads og gymnatsikfaciliteter til seminariet samt en ny<br />
stor øvelsesskole opført for kommunale midler, hvis læreruddannelsen<br />
blev flyttet til Aalborg 126 . Seminariebygningen i <strong>Ranum</strong> kunne så<br />
omdannes til folkeskole, således at staten ikke skulle iværksætte dyrt<br />
nybyggeri her. Også Hjørring meldte sig som værtsby for et seminarium<br />
i Nordjylland. Med disse udspil var der atter skabt usikkerhed<br />
om <strong>Ranum</strong>s fortsatte eksistens som seminarieby.<br />
I et interview med ”Løgstør Avis” i september 1945 udtalte seminariets<br />
forstander Aa. Morville 127 sig i vendinger, som bestemt ikke var egnede<br />
til at dæmpe usikkerheden om seminariets forbliven i byen. Ministeriet<br />
havde ifølge hans udsagn: ” ... tidligere forud for Oprettelsen af<br />
det ny <strong>Seminarium</strong> (opførelsen af den nye seminariebygning i 1934)<br />
været stemt for en Flytning af Seminariet. Man fandt, det laa for afsides.<br />
125<br />
Om <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> under besættelsen se Niels Kjær, ”<strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
i Besættelsesaarene” i <strong>Ranum</strong> Statsseminarium <strong>1848</strong> – 1948, Universitetsforlaget i<br />
Aarhus, 1948, s. 75-84<br />
126<br />
”En samtale med Aalborgs Borgmester”, i Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s<br />
Elevforening, December 1945, 19. Aargang Nr. 4<br />
127<br />
Aa. Morville havde i 1944 afløst H. Smith, der blev ansat som forstander på<br />
Odense <strong>Seminarium</strong><br />
59
60<br />
Der manglede visse Muligheder for at supplere Undervisningen gennem<br />
Besøg på Biblioteker og større Skoler.” Og vedrørende det aktuelle<br />
behov for en ny skole i <strong>Ranum</strong> sagde han: ” En Skole skal <strong>Ranum</strong> jo<br />
have, og Seminariet staar der. Det vil uden Vanskelighed kunne anvendes<br />
som Børneskole 128 .” En afstemning blandt seminariets elever – refereret<br />
i elevforeningens blad Baandet – viste at ca. to tredjedele af eleverne<br />
var stemt for en flytning af seminariet og helst en flytning til Aalborg<br />
129 . I den følgende periode udspillede der sig i Baandets spalter en<br />
lidenskabelig debat om emnet landsby- eller købstadsseminarium. De<br />
traditionelle historiske argumenter for landsbyseminariet – at elevernes<br />
fremtid var en lærergerning i landsbyskolen og at landsbyerne<br />
frembød et studiemiljø uden storbylivets fristelser – måtte i takt med<br />
den demografiske udvikling suppleres med nye argumenter. Landseminariernes<br />
betydning som et økonomisk og kulturelt kraftcenter i<br />
egne, der ikke var begunstiget af den økonomiske udvikling og samfundets<br />
øvrige kulturtilbud, blev efterhånden hovedargumenterne for<br />
at fastholde denne seminarietype, mens de pædagogiske argumenter<br />
gled i baggrunden. Omvendt hævdede tilhængerne af byseminarierne,<br />
at en moderne læreruddannelse som prioriterede elevernes selvstændige<br />
studieindsats og en alsidig skolepraktik forudsatte adgang til<br />
biblioteks- og øvelsesskolefaciliteter, som kun fandtes i storbyerne.<br />
128<br />
Løgstør Avis d. 3/9-1945<br />
129<br />
”Noter om Seminarieflytningen”, i Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s<br />
Elevforening, Oktober 1945, 19. Aargang Nr. 3<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s øvelsesskole<br />
efter schalburgtageaktionen d. 8. oktober 1944<br />
Adelbert Fuglsang-Damgaard (1904-1971),<br />
forstander og rektor ved <strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1947-1971
Midt i den ophedede debat blev <strong>Ranum</strong> udsat for endnu et forstanderskifte.<br />
Efter blot tre år på posten valgte Aa. Morville i 1947 at<br />
forlade <strong>Ranum</strong> til fordel for forstanderstillingen på Jonstrup Statsseminarium.<br />
Som ny forstander 130 udpegede ministeriet A. Fuglsang-<br />
Damgaard, som forblev seminariets leder til sin død i 1971. Ved sin<br />
tiltræden blev han spurgt om sin holdning til seminariets flytning til<br />
en større by. Hans svar var ikke ganske klart, idet han med en henvisning<br />
til debatten om en fornyelse af læreruddannelsen med større<br />
vægt på selvstændige studieformer udtalte: ” Hvis den nye Seminarieordning<br />
imødekommer de saakaldte Reformkrav i vidt Omfang, kan det<br />
blive sagligt nødvendigt at flytte Seminariet, ellers kan jeg ikke se nogen<br />
Grund hertil. 131 ” I løbet af kort tid skulle det dog vise sig, at seminariet<br />
i Fuglsang-Damgaard havde fået en forstander, som helhjertet gik<br />
ind for seminariets forbliven i byen. Efter forhandlinger med ministeriet,<br />
hvorunder Fuglsang-Damgaard flere gange refererede til egnens<br />
utryghed på grund af usikkerheden om seminariets forbliven i byen,<br />
meddelte ministeriet i begyndelsen af 1948, at staten ville bygge en<br />
ny øvelsesskole i <strong>Ranum</strong>. Ved seminariets 100-års jubilæum i september<br />
1948, hvor undervisningsminister Hartvig Frisch var blandt<br />
de indbudte gæster, takkede Fuglsang-Damgaard undervisningsministeriet<br />
og de bevilgende myndigheder for tilsagnet om den nye<br />
øvelsesskole, fordi denne bygning var: ” ... en Borgen for, at <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong> nu endelig ligger fast og kan indrette hele sit Arbejde og sin<br />
Fremtid herefter” 132 . I sin tale ved jubilæet bekræftede Frisch dette<br />
synspunkt. Bevillingen til opførelsen af øvelsesskolen var et tilsagn<br />
om: ” ... at dette <strong>Seminarium</strong>, som nu fejrer sit 100. år, fortsat skal blive<br />
130<br />
Fra 1959 ændredes ledertitlen fra forstander til rektor. Fuglsang-Damgaard blev<br />
således også seminariets første rektor<br />
131<br />
Samtale med Forstander Fuglsang-Damgaard i Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong>s Elevforening, December1947, 21. Aargang Nr. 4<br />
132<br />
Aalborg Stiftstidende d. 2. september 1948<br />
og være et værdifuldt Led i hele Danmarks Læreruddannelse”. 133 <strong>Ranum</strong><br />
gik således – ligesom i 1934 – styrket ud af krisen med et nyt skolebyggeri,<br />
som det synlige bevis på statens vilje til at opretholde <strong>Ranum</strong><br />
som seminarieby. Da den nye øvelsesskole blev indviet i 1950 kunne<br />
forstander Fuglsang-Damgaard derfor med tilfredshed konstatere, at:<br />
” ... I Dag har vi her I <strong>Ranum</strong> et Seminariekompleks, som kan maale sig<br />
med de største og bedste i Landet” 134 .<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium med den<br />
ny trelængede øvelsesskole fra 1950,<br />
arkitekt kgl. bygningsinspektør E. Packness<br />
(luftfoto fra 1955)<br />
133<br />
Hartvig Frisch’ tale ved <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s 100 års jubilæum er opbevaret i<br />
Hartvig Frisch’ arkiv, kasse 10, læg 26, Arbejderbevægelsens Arkiv<br />
134<br />
Båndet 1950 nr. 6, Årsskrift for <strong>Ranum</strong>s Elevforening<br />
61
62<br />
Kort tid efter den lykkelige afslutning på øvelsesskolesagen kom <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong> igen i offentlighedens søgelys. Årsagen hertil var<br />
den såkaldte Kaalund-Jørgensen-affære. Kaalund-Jørgensen, som var<br />
statskonsulent for folkeskolen og seminarierne, skulle i november<br />
1948 medvirke som censor ved en pædagogisk prøve på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
for en af seminariets lærere. Eleverne på seminariet nægtede<br />
imidlertid at møde op til undervisningen som en protest mod<br />
Kaalund-Jørgensen, der efter deres opfattelse havde udvist uværdig<br />
national adfærd under besættelsen. Den ekstraordinære tjenestemandsdomstol<br />
havde i 1945 frikendt ham for anklagerne herom,<br />
men på præmisser, der af mange blev opfattet som skarp kritik af<br />
hans adfærd. Elevernes ”strejke” medførte, at undervisningsminister<br />
Hartvig Frisch personligt involverede sig i sagen. Frisch mødte op<br />
på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, hvor han belærte eleverne om retsstatens<br />
principper og pålagde dem at skrive en stil, som skulle afdække deres<br />
kendskab til tjenestemandssagen mod Kaalund-Jørgensen og deres<br />
motiver til at modsætte sig tjenestemandsdomstolens afgørelse. Sagen<br />
vakte stor opsigt og var – set fra forstanderens stol – ubehagelig, fordi<br />
den kunne belaste forholdet til de centrale myndigheder, hvis velvilje<br />
gang på gang havde vist sig at være af vital betydning for seminariets<br />
beståen. Ved en ihærdig diplomatisk indsats lykkedes det for Fuglsang-Damgaard<br />
at afslutte sagen uden at der gik skår i seminariets<br />
gode forhold til ministeriet 135 .<br />
2.1.4..Seminariet.og.egnen<br />
Seminariers 100-års jubilæum i 1948 blev afholdt med stor tilslutning<br />
fra de lokale myndigheders og befolkningens side. Begivenheden<br />
135 Om Kaalund-Jørgensen-affæren se Hans Støttrup Jensen, ”Kaalund-Jørgensenaffæren<br />
på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium – en udløber af restopgøret efter besættelsen”, i<br />
Uddannelseshistorie 2009, 43. årgang, s. 55-87<br />
blev dermed også et synligt bevis for, at der siden 50-års jubilæet i<br />
1898 var sket nogle afgørende ændringer i seminariets relationer til<br />
egnen. Fra at være den noget fjerne statsinstitution – det kgl. skolelærerseminarium<br />
– havde seminariet udviklet sig til at blive et egnsseminarium<br />
med et tæt forhold til lokalsamfundet. Selv om der fortsat<br />
kunne være uenigheder mellem det lokale sogneråd og seminariet om<br />
f.eks. finansieringen af øvelsesskolen, var der overordnet set en klar<br />
forståelse af seminariets kulturelle og ikke mindst økonomiske betydning<br />
for egnen. Seminariets eksistenskriser bidrog til at skærpe denne<br />
forståelse og resulterede i øget lokal opbakning til institutionen. At<br />
de to forstandere P. Taaning og Chr. Høirup – der begge havde lange<br />
embedsperioder i <strong>Ranum</strong> – aktivt engagerede sig i lokale forhold som<br />
medlemmer af <strong>Ranum</strong>-Malle sogneråd, bragte også seminarium og<br />
egn tættere ind på livet af hinanden. Seminariets lokale rodnet havde<br />
vokset sig stærkt.<br />
2.2..Eleverne.–.hvor.mange.og.hvem?<br />
Udviklingen i elevbestanden<br />
I den første halvdel af 1900-tallet oplevede seminariet ikke tidligere<br />
tiders dramatiske udsving i elevsøgningen og elevbestanden. Med tre<br />
fyldte klasser – en på hver årgang – balancerede seminariets elevtal<br />
omkring 85-95 elever – dog med mindre dyk i 20’erne og begyndelsen<br />
af 30’erne, se tabel 6. Med forlængelsen af læreruddannelsen fra<br />
tre til fire år i 1930 blev seminariet elevbestand udvidet med en klasse<br />
på fjerde årgang, således at det samlede elevtal fra 1940 nåede op på<br />
ca. 120 elever eller 150, hvis eleverne i præparandklassen medregnes.<br />
I undervisningsåret 1949/50 var tilstrømningen til seminariet så stor,<br />
at der for første gang blev optaget en dobbeltklasse. Seminariets kommende<br />
vækstperiode var begyndt.
Tabel 6<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1900-1949:<br />
Aspiranter, elever og dimittender<br />
Aspiranter til<br />
optagelsesprøve (1)<br />
Samlet<br />
elevbestand (2)<br />
Dimittender<br />
<strong>Ranum</strong> (3)<br />
Dimittender hele<br />
landet (mandlige) (4)<br />
<strong>Ranum</strong>s andel<br />
af landets dimittender<br />
1900-04 gns. 69 19 283 6.6%<br />
1905-09 gns. 91 28 391 7.1%<br />
1910-14 gns. 60 96 29 535 5.5%<br />
1915-19 gns. 30 85 29 515 5.7%<br />
1920-24 gns. 49 77 20 351 5.8%<br />
1925-29 gns. 49 97 32 592 5.4%<br />
1930-34 gns. 36 85 29 465 6.2%<br />
1935-39 gns. 46 103 20 409 5.0%<br />
1940-44 gns. 49 123 29 520 5.6%<br />
1945-49 gns. 44 132 29 540 5.4%<br />
(1) Seminariets årsberetninger<br />
(2) Seminariets årsberetninger<br />
(3) Seminariets årsberetninger<br />
(4) Chr. Larsen, ”Dimittender 1793-2002”, i Karen Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundrede, Syddansk Universitetsforlag, 2005, s. 422-27<br />
63
64<br />
Kønsfordelingen – kvindernes indtog på seminariet<br />
Ind til 1903 måtte <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> – ligesom andre statsseminarier<br />
– henvise kvindelige ansøgere til de private seminarier. I 1902<br />
havde seminariet søgt om tilladelse til at optage kvinder på uddannelsen<br />
med den begrundelse, at skolerne efterhånden gjorde udstrakt<br />
brug af kvindelige lærere. Efter forstander Taanings opfattelse burde<br />
statsseminarierne derfor på lige fod med de private seminarier kunne<br />
optage kvindelige ansøgere. Men – som han tilføjede i sin argumentation<br />
overfor ministeriet – også: ” ... af andre Grunde kunne Kvinders<br />
Optagelse maaske være ønskelig, thi paa de Privatseminarier, som tidligere<br />
kun optog Mænd, har Kvindernes Optagelse, saa vidt jeg har kunnet<br />
bringe i Erfaring, haft gavnlig Indflydelse til fremme af Flid, Alvor og god<br />
Tone mellem Elevernes indbyrdes. Og skønt her langt fra er nogen Grund<br />
til at klage over Elevernes Færd, vilde dog Kvindernes forædlende Indflydelse<br />
forhaabenlig ogsaa kunne spores her. 136 ” Seminariets direktion<br />
havde i sin følgeskrivelse anbefalet forstanderens anmodning med den<br />
for samtiden karakteristiske tilføjelse, at: ” ... den Fare for Exesser, som<br />
skulde ligge i, at de to Kjøn samles i og omkring den samme Undervisningsanstalt,<br />
kunne vi ikke tillægge nogen særlig Betydning, da de locale<br />
Forhold medføre, at en dygtig Forstander og en aarvaagen Sognepræst vil<br />
have let ved at controllere Elevernes Færd” 137 . Ministeriet mente imidlertid<br />
ikke, at det kunne give en generel tilladelse til optagelse af kvinder<br />
på statsseminarierne. Seminariet måtte derfor i hvert enkelt tilfælde<br />
søge ministeriet om en særlig tilladelse. I skoleåret 1903/04 blev de<br />
to første kvinder optaget på seminariet efter en sådan tilladelse, hvori<br />
det hed, at: ” ... Ministeriet har meddelt Frøkerne Julie Bro og Ingeborg<br />
Bæk ... Tilladelse til fra næste Skoleaars begyndelse lige med de mandlige<br />
Elever at følge Undervisningen ved <strong>Ranum</strong> Statsseminarium, medens<br />
136<br />
LAV C640-2001/6, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Modtagne og afsendte embedsskrivelser år<br />
1898-1905, Taanings brev til ministeriet af 15/1-1902<br />
137<br />
LAV B4-1168, Viborg Stiftsamt, Journalsager vedrørende <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, koncept<br />
til skrivelse af 3/4-1902<br />
de selv maa bekoste deres Uddannelse i kvindelig Haandgerning og i<br />
praktisk Gymnastik. Under deres Ophold paa Seminariet ville de have at<br />
erlægge de anordningsmæssige Undervisningspenge, hvorhos Ministeriet<br />
ikke ser sig i Stand til at aabne dem Adgang til nogen Statsunderstøttelse”<br />
138<br />
. Tilladelsen blev derfor givet på vilkår, som vi i dag vil opfatte som<br />
kønsdiskriminerende.<br />
Seminarieelever fra dimittendårgangene 1906, 1907 og 1908.<br />
De første kvindelige elever Julie Bro (lys kjole)<br />
og Ingeborg Bæk ses til venstre i billedet.<br />
Nr. fire fra venstre i anden række nedefra er<br />
Mads Hartling, senere undervisningsminister 1945-47<br />
138<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i Undervisningsaaret 1903-1904, Aarsberetning Juni 1904,<br />
Viborg, 1904, s. 10
I de følgende år fik nogle få kvinder adgang til seminariet. Ministeriet<br />
ønskede tilsyneladende ikke at udstede tilladelser en masse. Da<br />
seminariet i 1911 – af hensyn til den særskilte undervisning for de<br />
kvindelige elever i gymnastik og håndgerning – søgte ministeriet om<br />
adgang til at optage fem kvinder i samme klasse, blev ansøgningen<br />
afslået. Først i 1917 blev der åbnet op for optagelse af kvinder på<br />
statsseminarierne uden særlig tilladelse – dog under forudsætning af<br />
at det enkelte seminarium ansatte en kvindelig lærer til at undervise i<br />
håndgerning og gymnastik. Forstander Taaning betragtede ordningen<br />
med den særskilte undervisning i kvindefagene som en besværlig og<br />
kostbar foranstaltning. I 1919 tilkendegav han derfor i en skrivelse til<br />
ministeriet, at seminariet i fremtiden ikke ville optage kvinder. Men<br />
efter protester fra lærerrådet frafaldt Taaning sit forslag 139 .<br />
139 LAV C640-2001/10, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser år 1918-1925,<br />
Taanings breve til ministeriet af 6/6 og 31/8-1919<br />
Tabel 7<br />
Dimittendernes kønsfordeling 1925-29 og 1945-49:<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium og alle seminarier<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium (1)<br />
Fra 1917 var <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> derfor, hvad man dengang kaldte et<br />
fællesseminarium, dvs. et seminarium som optog elever af begge køn.<br />
Herefter begyndte den udvikling, som gradvis forvandlede læreruddannelsen<br />
i <strong>Ranum</strong> til at blive en uddannelse domineret af kvinder.<br />
Allerede inden 1950 var hver tredje dimittend fra <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
en kvinde, se tabel 7.<br />
Alle seminarier (2)<br />
Kvinder Mænd I alt Kvinder Mænd I alt<br />
1925-29 14.5 % 85.5 % 100.0 % N=159 40.8 % 59.2 % 100.0 % N=2960<br />
1945-49 35.6 % 64.4 % 100.0 % N=146 42.0 % 58.0 % 100.0 % N=2698<br />
(1) Ejnar Poulsen, <strong>Ranum</strong> Staten, 1849-1949, Skive 1949<br />
(2) Karen Braad m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarierne i to århundreder, Syddansk Universitetsforlag, 2005, s. 425-426<br />
65
66<br />
Elevernes sociale baggrund<br />
Til langt ind i 1900-tallet blev en stor andel af seminariets elever<br />
fortsat rekrutteret fra familier med en baggrund i landbruget, se tabel<br />
8. I perioden 1920-25 var det næsten halvdelen af seminariets elever,<br />
og i perioden 1945-49 udgjorde denne gruppe fortsat mere end en<br />
tredjedel af eleverne, mens samme elevgruppe på landsplan allerede<br />
i 1930’erne var reduceret til under en femtedel af læreruddannelsens<br />
samlede elevbestand. Også rekrutteringen fra lærerstanden var betydelig.<br />
Tabel 8<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>:<br />
Elevernes sociale rekruttering 1920-25 og 1945-49<br />
1920-25<br />
(elevbestand) (1)<br />
1945-49<br />
(dimittender) (2)<br />
Gårdmænd og husmænd 46.2 % 36.6 %<br />
Lærere 16.4 % 18.6 %<br />
Håndværker, handlende 31.4 % 26.2 %<br />
Tjenestemænd, funktionærer 6.0 % 15.8 %<br />
Ufaglærte arbejdere - 2.8 %<br />
(1)<br />
Seminariets årsberetninger<br />
100.0 % N=379 100.0 % N=143<br />
(2) Ejnar Poulsen, <strong>Ranum</strong> Staten, 1849-1949, Skive 1949<br />
Men de store erhvervsmæssige og demografiske forskydninger i samfundet<br />
satte efterhånden også deres spor i elevgruppens sammensætning<br />
på seminariet i <strong>Ranum</strong>. Regnet som en samlet gruppe udgjorde<br />
byerhvervene – håndværkere, handlende, tjenestemænd og funktionærer<br />
samt arbejdere – i 1945-49 over 40 pct. af eleverne. Også<br />
gruppen ”ufaglærte arbejdere” var nu repræsenteret på seminariet, dog<br />
kun med en beskeden andel på under 3 pct., dvs. ca. én elev pr. klasse<br />
med denne baggrund. Opgøres den sociale rekruttering efter køn var<br />
der i 1945-49 ikke nogen væsentlig forskel på de kvindelige og mandlige<br />
elevers sociale baggrund. Også for de kvindelige elevers vedkommende<br />
var det landbohjem og mindre selvstændige i byerhverv, som<br />
var hovedleverandørerne til seminariet. En høj andel af kvindelige<br />
elever fra velstillede tjenestemands- og funktionærgrupper var et rekrutteringsmønster,<br />
som hørte byseminarierne til.<br />
Hvilket økonomisk bagland, der gemte sig bag denne sociale rekruttering,<br />
har vi ikke detaljerede oplysninger om. Men at det ikke var<br />
uproblematisk for en del af seminariets elever at skaffe sig midler til<br />
uddannelsen kom for dagen, da ministeriet i 1916 rettede en forespørgsel<br />
til seminariet om elevernes økonomiske vilkår. Forespørgslen,<br />
som havde sin baggrund i de kraftige prisstigninger udløst af 1.<br />
verdenskrig, gav forstander Taaning anledning til at tage det fattigdomstema<br />
op, som også tidligere forstandere havde berørt. I sit svar<br />
til ministeriet skriver Taaning, at: ” ... Seminariets 3 Klasser i Aar alle<br />
maa betegnes som gennemsnitlig forholdsvis fattige Klasser ... vi har for<br />
Tiden nogle enkelte meget fattige. I denne Uge finder en Indsamling Sted<br />
blandt Seminariets Elever med det Formål at sætte en Kammerat, der var<br />
ved at forlade Seminariet af økonomiske Grunde, i Stand til at fortsætte<br />
efter Nytaar. 140 ” Det var formentlig sidste gang, at seminariets elever i<br />
officielle indberetninger omtales som ”fattige”. Men med et geografisk<br />
opland præget af et relativt lavt velstandsniveau, er der ikke tvivl om,<br />
at økonomien også efter denne tid har været stram for mange elever.<br />
For dem var statsunderstøttelsen en væsentlig forudsætning for at<br />
140<br />
LAV C640-2001/9, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser 1906-1918,<br />
Taanings skrivelse af 12/12-1916
kunne gennemføre uddannelsen uden at pådrage sig tyngende gæld.<br />
Normalt fik ca. halvdelen af seminariets elever andel i statsunderstøttelsen,<br />
der blev fordelt til ”trængende Elever, der udviser Flid og Dygtighed”.<br />
Det var lærerrådet som udarbejdede en indstilling til fordelingen<br />
af statsunderstøttelsen efter en grundig granskning af elevernes<br />
forhold. Objektive kriterier for tildelingen fandtes ikke. Det var et<br />
skøn, hvem der fandtes værdig til understøttelse. I dette skøn udviste<br />
lærerrådet stor forståelse for ligesindede, dvs. andre fastlønnede.<br />
Under inflationen i kølvandet på 1. verdenskrig var følgende passus<br />
en standardformulering i indstillingen: ” ... Man har ment, at Gårdmandsbørn<br />
gennemgående ikke hører til de trængende, hvorimod børn af<br />
lærere og andre fastlønnede for Tiden saa vidt muligt bør hjælpes. 141 ”<br />
Seminarielever – sandsynligvis en 1. klasse – med lærere 1931.<br />
Det er forstander Chr. Høirup yderst til venstre i billedet.<br />
141<br />
LAV C640-2001/10, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser 1918-1925,<br />
Taanings skrivelse af 20/3-1919<br />
Elevernes geografiske baggrund<br />
Seminariets geografiske rekrutteringsområde var også efter århundredskiftet<br />
Nordvestjylland, se tabel 9, hvor rekrutteringen er opgjort<br />
på stiftsniveau.<br />
Tabel 9<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium:<br />
Geografisk rekruttering i 1909/10 og 1923/24,<br />
eleverne fordelt efter fødested<br />
1909/10 1923/24<br />
Aalborg Stift 24.7 % 47.8 %<br />
Viborg Stift 57.3 % 34.8 %<br />
Aarhus Stift 10.1 % 13.0 %<br />
Andre stifter 7.9 % 4.4 %<br />
I alt 100.0 % N=89 100.0 % N=92<br />
Kilde: Seminariets Aarsberetning 1909/10 og 1923/24<br />
Den forskydning mod Nordjylland, som var en følge af oprettelsen<br />
af seminarier i Silkeborg, Nr. Nissum og Aarhus, fortsatte gennem<br />
hele perioden. I 1945 gennemførte elevforeningens medlemsblad<br />
”Baandet” en spørgeskemaundersøgelse vedrørende elvernes bopæl før<br />
optagelsen på seminariet. Undersøgelsens mere detaljerede geografiske<br />
kategorier – se tabel 10 – giver os mulighed for at tegne et mere præcist<br />
billede af seminariets rekrutteringsområde.<br />
67
68<br />
Tabel 10<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium:<br />
Geografisk rekruttering 1945,<br />
eleverne fordelt efter bopæl før optagelsen<br />
Vesthimmerland<br />
1945<br />
32.7 %<br />
Vendsyssel 18.2 %<br />
Hanherred og Thy 11.8 %<br />
Aalborg 10.9 %<br />
Østhimmerland 9.2 %<br />
Randers 3.6 %<br />
Uden for seminariets distrikt 13.6 %<br />
I alt 100.0 %<br />
Kilde:<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, Oktober 1945, 19. Aarg. nr. 3<br />
Undersøgelsens resultater viser, at der var sket en yderligere indsnævring<br />
af seminariets område, idet mere end tre fjerdedele af seminariets<br />
elever nu kom fra Himmerland, Vendsyssel samt Hanherred og Thy.<br />
Tabellens tal er også bemærkelsesværdige, fordi de dokumenterer, at<br />
ca. en tredjedel af eleverne blev rekrutteret fra det tyndtbefolkede<br />
Vesthimmerland, som var seminariet geografiske nærområde. Tallene<br />
taler deres tydelige sprog om institutionens udvikling fra et regions-<br />
til et egnsseminarium.<br />
En anden karakteristisk ændring i rekrutteringsmønstret, som dog<br />
ikke kan aflæses med de geografiske inddelinger der er anvendt i<br />
ovenstående tabel, var byernes stigende betydning som leverandører<br />
af elever til seminariet. Men går man til dimittendfortegnelserne kan<br />
udviklingen aflæses. I 1946 viser denne fortegnelse, at over halvdelen<br />
af seminariets dimittender var født i købstæder. Den tid, hvor mindre<br />
end en håndfuld af seminariets elever kom fra byerne, var for længst<br />
overstået.<br />
Elevernes forkundskaber og uddannelsesbaggrund<br />
Læreruddannelsesloven af 1894 havde strammet kravene til optagelse<br />
på et seminarium. Men der var fortsat adgang til at indstille sig til<br />
optagelsesprøven uden en forudgående skoleeksamen. Efterhånden<br />
blev det almindeligt at følge en forberedelsesklasse, inden man gik til<br />
prøve. I <strong>Ranum</strong> blev forberedelsesundervisningen, som tidligere omtalt,<br />
varetaget af lærerne på <strong>Ranum</strong> børneskole og gennemført i skolens<br />
lokaler efter normal skoletid. For langt de fleste elever på seminariet<br />
var baggrunden for deres optagelse derfor stadigvæk den syv-årige<br />
landsbyskole suppleret med forberedelsesundervisning af kortere eller<br />
længere varighed samt mindst et års deltagelse i praktisk skolegerning<br />
under vejledning af en lærer. De faglige krav ved optagelsen svarede<br />
niveaumæssigt til en god mellemskoleeksamen. Havde man taget præliminær-,<br />
real- eller studentereksamen, var der mulighed for at blive<br />
optaget i 2. klasse og få overført karakterer fra studentereksamenen<br />
til lærereksamenen. Det var imidlertid en mindre andel af de optagne<br />
elever på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, der havde en sådan eksamensbaggrund.<br />
I tiåret 1910-19 optog seminariet 64 elever med forudgående<br />
skoleeksamen svarende til ca. en femtedel af det samlede optag i<br />
perioden. Blandt dem var realeksamen den hyppigst forekommende<br />
eksamensform, se tabel 11. I landet som helhed havde ca. halvdelen af<br />
de optagne seminarieelever en forudgående eksamen som ballast.
Tabel 11<br />
Elever med forudgående eksamen<br />
optaget på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1910-19<br />
Handelsskoleeksamen<br />
Elever optaget med<br />
forudgående eksamen 1910-19<br />
4<br />
Mellemskoleeksamen 5<br />
Realeksamen 35<br />
Præliminæreksamen 15<br />
Studentereksamen 5<br />
I alt 64<br />
Kilde: C640-2001/10, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, afsendte embedsskrivelser 1918-25,<br />
Taanings brev til ministeriet af 5/11-1919<br />
En indirekte karakteristisk af elevernes forkundskaber fremgår også<br />
af tilslutningen til den frivillige fremmedsprogsundervisning i tysk og<br />
engelsk, der blev tilbudt af seminariet. I 1921 kunne Taaning indberette<br />
til ministeriet, at ca. 40 pct. af eleverne fulgte denne undervisning,<br />
men mindre end en fjerdedel opnåede eksamen i et eller begge<br />
sprog 142 . Hovedparten af eleverne havde reelt ikke muligheder for at<br />
tilegne sig et blot elementært kendskab til fremmedsprog på grund<br />
af manglende forkundskaber – og var dermed udelukket fra at kunne<br />
undervise i folkeskolens eksamensafdeling. Først med seminarieloven<br />
af 1934 blev fremmedsprog en obligatorisk del af læreruddannelsen<br />
med valgfrihed mellem tysk og engelsk.<br />
142<br />
LAV C640-2001/10, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afsendte embedsskrivelser 1918-1925,<br />
Taanings skrivelse af 12/1-1921<br />
Med læreruddannelsesloven af 1930 bortfaldt kravet om et års forudgående<br />
praktisk skolegerning som betingelse for optagelse på et<br />
seminarium. Optagelsesalderen blev nedsat til 17 år og elever med<br />
eksamen på realskoleniveau eller studentereksamen kunne optages<br />
uden prøve, såfremt deres eksamen var gennemført på tilfredsstillende<br />
vis. Midt i 1930’erne blev ca. en tredjedel af samtlige elever ved<br />
seminarierne optaget på grundlag af en forudgående eksamen, mens<br />
to tredjedele blev optaget efter prøve. I <strong>Ranum</strong> var det dog kun knap<br />
en femtedel som blev optaget uden prøve. Forberedelsesundervisningen<br />
til prøven blev nu varetaget af en præparandskole ledet af en<br />
af seminariets lærere. Præparandklassen havde til huse i den statslige<br />
øvelsesskole, men undervisningen var fortsat – her som andre steder –<br />
privatundervisning, der blev finansieret ved elevernes egenbetaling 143 .<br />
For hovedparten af seminariets elever – i 1949 fortsat ca. 60 pct.<br />
– gik den smertefulde vej til optagelse på seminariet over præparandklassens<br />
massive terperi 144 .<br />
Seminariets elevprofil ved omkring 1950<br />
Den unge mand uden forudgående skoleeksamen og med en opvækst<br />
i landbruget bag sig var frem til 1950 stadigvæk en klar og dominerende<br />
profil på seminariet. Men han havde nu fået selskab af de unge<br />
fra byerne og ikke mindst af et stigende antal kvinder. Og efterhånden<br />
også af en del som havde taget en realeksamen – enkelte endda<br />
en studentereksamen – inden de startede uddannelsen på seminariet.<br />
Spredningen i elevgruppens forudsætninger var efterhånden blevet<br />
større.<br />
143 I 1949 overtog seminariet præparandklassen og undervisningen var derefter gratis<br />
144<br />
Meddelelser vedrørende Folkeskolen, Seminarierne mv. for Aaret 1949, København,<br />
1950<br />
69
70<br />
2.3..Undervisning.og.seminarieliv<br />
Undervisningen<br />
Med læreruddannelsesloven i 1894 blev eksamensretten – som tidligere<br />
nævnt – ført tilbage til seminarierne. Mange havde betragtet<br />
denne eksamensform som en væsentlig årsag til, at seminarierne var<br />
præget af en dogmatisk og stiv undervisningsform, hvis sigtepunkt<br />
var den formelle kundskabsreproduktion ved eksamensbordet. Derfor<br />
var der forventninger om, at undervisningen kunne udfolde sig under<br />
friere former, når den ikke længere var underkastet dette eksamenspres.<br />
Forventningerne blev imidlertid ikke indfriet. Nok var prøverne<br />
blevet henlagt til seminarierne med de daglige lærere som eksaminatorer.<br />
Men eksamensspørgsmålene blev udformet af et centralt udpeget<br />
censorkorps på grundlag af en bekendtgørelse, der havde strammet<br />
kravene i de enkelte fag. Den eksamensstyrede undervisning med<br />
vægt på udenadslære forsvandt derfor ikke.<br />
Seminarieelever ved L.C. Müllers buste<br />
foran seminariebygningen ca. 1930<br />
Hvordan det ytrede sig i den daglige undervisning omkring århundredskiftet,<br />
fremgår af Mads Hartlings 145 erindringer om sin seminarietid<br />
i <strong>Ranum</strong> fra 1903 til 1906. Hartling beretter her om et seminarium,<br />
hvor den mere moderne klasseundervisningen endnu ikke<br />
havde fortrængt foredraget og den individuelle overhøring af eleverne.<br />
Om den teoretiske pædagogikundervisning skriver han, at: ” ... den<br />
gav mig ikke ret meget, og det samme gælder Psykologien, som vi stiftede<br />
Bekendtskab med gennem Kromanns Lærebog, der forekom mig underlig<br />
tør og formel. Fejlen var maaske min. Jeg var vel ikke moden nok til at<br />
komme gennem Skallerne og ind til Kernen, men jeg kan ikke undlade<br />
at bemærke, at Vejen til Kernen ikke blev lettet os, ja ofte fik vi ikke<br />
engang Forstaaelsen af, at der i det hele taget var en Kerne” 146 . En klassekammerats<br />
skriftlige notater 147 fra forstanderens pædagogiske forelæsninger<br />
bekræfter indtrykket af en formel undervisning, som nøje<br />
følger overskrifter og indhold i de anvendte lærebøger 148 og i nogle<br />
tilfælde nærmer sig en ordret gengivelse af lærebogsteksten. Hvordan<br />
disse formelle betragtninger om ”Sjælelig Opdragelse”, ”Opdragelsens<br />
nærmere og fjernere Formaal” og ”Opdragelse og individualitet” skulle<br />
oversættes til praktisk brug i skolen har været en gåde for mange af<br />
seminariets elever. Derimod var praktikundervisningen i børneskolen<br />
et led i uddannelsen, som de fleste elever opfattede som vedkommen-<br />
145<br />
Mads Hartling blev dimitteret fra <strong>Ranum</strong> i 1906. Han var fra 1945-47 undervisningsminister<br />
i Venstres regering<br />
146<br />
Mads Hartling, ”Fra min <strong>Ranum</strong>tid” i <strong>Ranum</strong> Statsseminarium <strong>1848</strong> – 1948,<br />
Universitetsforlaget i Aarhus, 1948, s. 48-54<br />
147<br />
K.K. Nicolaisen, Pædagogiske optegnelser efter Seminarieforstander P. Taaning og<br />
Seminarielærer J. Videbæk, <strong>Ranum</strong> 1905-06, heftet er opbevaret på seminariet<br />
148<br />
De anvendte lærebøger i pædagogik og psykologi var – ligesom på mange andre<br />
seminarier – K. Kromann, Grundtræk af Sjælelæren med Omrids af Tænkelæren, København,<br />
1889 og Cl. Wilkens, Grundtræk af Pædagogikken, København, 1892
de og relevant. Sammenhæng og samspil mellem teori og praksis var<br />
dengang – ligesom i dag – en af læreruddannelsens store udfordringer.<br />
En væsentlig årsag til den manglende fornyelse i undervisningen<br />
har givetvis også været, at der over en lang periode ikke skete nogen<br />
væsentlig udskiftning i seminariets lærerpersonale. Traditionerne var<br />
stærke i et lille lærerkorps, der inklusiv forstanderen blot omfattede<br />
seks undervisere. En del af dem har tillige måttet undervise i mange<br />
forskellige fagområder uden anden ballast end en lærereksamen. Seminarielærer<br />
P. Ryge Nielsen var en sådan lærertype. Som sergent var<br />
han i perioden 1883-86 udkommanderet som gymnastiklærer ved<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>. Under sin udstationering i <strong>Ranum</strong> læste han til<br />
lærer og blev allerede i 1886 ansat på seminariet, hvor han fungerede<br />
indtil sin afgang i 1925. Han varetog undervisningen i så forskellige<br />
fagområder som historie, geografi, bibelhistorie, kirkehistorie,<br />
skrivning samt praktiske og skriftlige øvelser. På denne baggrund er<br />
det forståeligt, når en af Ryges tidligere elever karakteriserede klassens<br />
udbytte af hans undervisning med en bemærkning om, at:<br />
” ... vi fra Hr. Ryges Undervisning tog mere Pligtfølelse, mere Nøjeregnen<br />
med Smaating og den Slags med end det Store Overblik over f.eks.<br />
Historien” 149 . Endelig har manglende bevillinger til en fornyelse af<br />
seminariets undervisningsfaciliteter også udgjort en barriere mod<br />
anvendelsen af mere moderne undervisningsmetoder med vægt på<br />
elevernes selvvirksomhed. Da Høirup overtog forstanderstillingen i<br />
1924 konstaterede han, at seminariet af denne grund havde været ude<br />
af stand til at lade eleverne arbejde med egne forsøg i naturfagene og<br />
kun i meget begrænset omfang havde anvendt nyere undervisningsmidler<br />
i andre fag.<br />
149<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, April 1930, 5.<br />
Aargang nr. 4<br />
Omkring 1930 begyndte der dog at ske en fornyelse af undervisningsformen.<br />
Årsagerne hertil var flere. For det første udskiftedes<br />
lærerkorpset næsten fuldstændigt i løbet af 1920’erne, og en ny forstander<br />
– Chr. Høirup – med forståelse for betydningen af moderne<br />
undervisningsformer kom til. For det andet udfordrede den nye<br />
læreruddannelseslov fra 1930 de traditionelle undervisningsformer<br />
med krav om større vægt på selvstændige elevarbejder i form af specialelæsning<br />
og skriftlige årsarbejder. Og endelig gav den nye seminariebygning<br />
fra 1934 med laboratorier og øvelseslokaler ideelle rammer<br />
for at indfri ambitionerne i den nye lov. Selvstændige elevarbejder,<br />
ekskursioner og lejrskoler blev efterhånden en naturlig del af seminariets<br />
undervisningsaktiviteter. En ny seminarielærertype dukkede<br />
også op på dette tidspunkt, nemlig den akademisk uddannede faglærer.<br />
På seminariet i <strong>Ranum</strong> var det den nyansatte faglærer i biologi<br />
og geografi, cand. mag. Jens Juul, som var ildsjælen bag seminariets<br />
lejrskoler. Også i undervisningens indhold aftegnede de nye tider sig.<br />
I faget naturhistorie var der – ifølge seminariets beretning for undervisningsåret<br />
1934/35 – ved gennemgangen af menneskets legeme lagt<br />
vægt på: ” ... Sundhedslæren, og der er redegjort for seksuelle Forhold og<br />
Kønshygiejnen, ligesom Alkoholproblemet er gennemdrøftet. 150 ”<br />
Men ikke alle lærere modtog de nye tider med begejstring. I et indlæg<br />
i ”Baandet” skriver en af seminariets lærere med beklagelse, at: ” ...<br />
nu skal nye Snurrepiberier som f.eks. Sløjd, Sundhedslære og Nationaløkonomi<br />
ledsaget af laboratoriske Puslespil 151 ” tilsyneladende være det<br />
centrale i undervisningen. Med eksamenskravene som legitimation<br />
var der fortsat en del lærere, som fastholdt den traditionelle kundskabsformidlende<br />
undervisning. Oplevelsen heraf beskrev en elev på<br />
150<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i Undervisningsaarene 1934-35 og 1935-36, Løgstør, 1937<br />
s. 14<br />
151<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, December 1930, 5.<br />
Aargang nr. 10<br />
71
72<br />
følgende måde i et indlæg i elevforeningens blad: ”Der finder et altødelæggende<br />
Terperi Sted her paa Seminariet, og Aarsagerne hertil er først<br />
og fremmest den bestaaende Seminarieordning, men ogsaa den Maade,<br />
hvorpaa Lærerne paa faa Undtagelser nær underviser.” 152 Det er nok<br />
karakteristisk, at denne udtalelse falder efter besættelsestidens ophør.<br />
Opgøret med de gamle autoriteter var blevet en del af tidsånden.<br />
Også forstander Fuglsang-Damgaard erkendte i et indlæg i ”Baandet”<br />
i 1949, at der var behov for reformer af uddannelsen: ”Lærebogen<br />
skal – så hurtigt som muligt – afløses af biblioteket; lærerens virksomhed<br />
som ”hører” skal være forbi; han skal være igangsætter, starteren, vejleder.<br />
Det gamle seminarium var stort set en påfyldingssted, det ny skal være en<br />
planteskole, en studieanstalt. 153 ”<br />
Eksamensresultater<br />
Hvordan klarede seminariets elever sig ved den afsluttende lærereksamen?<br />
Målt på eksamenskarakterer placerede <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> sig<br />
under gennemsnittet. Som eksempel er her vist karakterfordelingen<br />
ved den afsluttende lærereksamen i 1940, se tabel 12. I landet som<br />
helhed fik næsten halvdelen af dimittenderne karakteren ”mg” eller<br />
derover. I <strong>Ranum</strong> var det kun en tredjedel af dimittenderne, som<br />
placerede sig i denne ende af karakterskalaen.<br />
152<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, Februar 1948, 22.<br />
Aargang nr. 1<br />
153<br />
Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, Maj 1949, 23.<br />
Aargang nr. 2<br />
Tabel 12<br />
Karakterfordelingen ved den afsluttende lærereksamen 1940<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> Hele landet<br />
Ug- 4.2 % 2.2 %<br />
Mg+ 4.2 % 11.8 %<br />
Mg 25.0 % 33.7 %<br />
Mg- 58.3 % 39.0 %<br />
G+ 8.3 % 11.6%<br />
G - 1.7 %<br />
Kilde:<br />
Meddelelser vedrørende Folkeskolen, Seminarierne mv. for Aaret 1940, København, 1941<br />
Efter afsluttet lærereksamen gik dimittenderne ud til et arbejdsliv<br />
i folkeskolen og for langt de flestes vedkommende en folkeskole i<br />
Nordjylland. Nogle af dimittenderne fik dog anderledes karriereforløb.<br />
Som eksempler herpå – med dimissionsårstallet i parentes – kan<br />
nævnes Mads Hartling (1906), undervisningsminister 1945-47,<br />
Richardt Gandrup (1906), forfatter og ledende litteraturkritiker<br />
ved Aarhus Stiftstidende og Politikken, Aage Vedel Taaning (1911),<br />
leder af marinebiologisk laboratorium i Charlottenlund, Ejnar Kjær<br />
(1915), indenrigsminister 1945-47 og brødrene Thomas (1931) og<br />
Jens Sigsgaard (1932). Thomas Sigsgaard blev professor i udviklingspsykologi<br />
ved Danmarks Lærerhøjskole og Jens Sigsgaard rektor ved<br />
Frøbelseminariet i København. Jens Sigsgaard var også forfatteren til<br />
den kendte børnebog ”Palle alene i Verdenen” 154 .<br />
154<br />
Skjold Hansen, ”Træk fra 175 års virke for dansk skole” i <strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
150 år <strong>1848</strong>-1998, Bjerringbro, 1998
Seminariets husorkester ca. 1949<br />
Seminarieliv uden for undervisningen<br />
I en lille seminariby, hvor alle elever kendte hinanden og boede tæt<br />
på hinanden, var samværet med kammeraterne i fritiden en væsentlig<br />
del af seminarielivet. Hertil kom de arrangementer, som seminariet<br />
og seminariets elevforening tog initiativ til. Listen over disse arrangementer,<br />
som omfattede foredrag, koncerter, udflugter, fester og klubaftener<br />
blev i tidens løb ganske omfattende. I tekstboksen gengives<br />
et udpluk af de arrangementer, der blev afholdt i undervisningsåret<br />
1945/46.<br />
Foredrag og kulturelle arrangementer<br />
på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> i undervisningsåret 1945/46<br />
10/11 Efterårsfest med koncert ved seminariets kor og orkester.<br />
Elever og lærere opfører Jules Romains komedie<br />
”Medicinens Triumf”<br />
15/11 Forstander Morville indleder en foredragsserie<br />
om storpolitik med et foredrag om USA<br />
23/11 Forstanderen holder foredrag om USSR<br />
5/12 Pastor Mynster Taler om ”Ensomhed”<br />
og læser bagefter op af Holberg, Kaj Munk m.fl.<br />
15-16/12 Maleriudstilling i klasseværelserne<br />
af otte unge kunstnere fra seminariet<br />
21/12 Julefest med koncert ved seminariets orkester<br />
17/1 Forstanderen taler om Indien<br />
31/1 Forstanderen taler om Kina<br />
9/2 Klubaften med foredrag om moderne rytmemusik<br />
med demonstrationer på flygel og radiogrammafon<br />
af direktør Ole Bendtsen, Aalborg<br />
18/2 Indenrigsminister Kjær taler om den politiske situation<br />
21/2 Forstanderens sidste foredrag om storpolitik<br />
27/2 Oplæsning ved kgl. skuespiller Rasmus Christiansen<br />
9/3 Fastelavnsfest med lokal revy<br />
19/3 Foredrag af forfatterne Hans Povlsen<br />
over emnet ”Ungdom og digtning”<br />
Kilde: Baandet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening,<br />
1945-46, 19. og 20. Aargang, forskellige numre<br />
73
74<br />
En tidligere elev, den ovenfor nævnte forfatter og litteratukritikker<br />
Richardt Gandrup, skrev i 1948 en artikel om <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
med titlen ”Et underkendt Kulturcentrum” 155 . Heri udfoldede han<br />
den argumentation, som landseminariernes tilhængere ofte vendte<br />
tilbage til, når påstanden om deres mangel på kulturtilbud blev bragt<br />
på bane. I artiklen skelnede han mellem den receptive og den skabende<br />
kulturbegavelse. Mennesker der tilhørte den førstnævnte type<br />
var efter Gandrups opfattelse: ” ... mere egnet til at nyde Kulturen end<br />
til at skabe den. De glider let og behændigt ind i et Kulturmilieu, som<br />
andre har udformet ... og har den Opfattelse, at Kulturlivet er betinget<br />
af Institutioner og offentlige Foranstaltninger. Deres eftertragtede Kulturliv<br />
og Opholdsmilieu hører derfor ganske naturligt Bylivet til, hvor alt<br />
er arrangeret paa Forhaand. ... De bringer ikke store Sager med sig til<br />
det Kulturmilieu, de tilslutter sig, og de efterlader sig kun faa og hastigt<br />
udslettede Spor”. Anderledes forholder det sig med de kulturskabende<br />
begavelser: ” ... De forlanger ikke, at Kulturens Bord overalt, hvor de<br />
kommer, skal staa dækket med raffinerede Retter og kosteligt Service. De<br />
tager selv fat på at lave Maden – helst af enkle og nærende Ting, og det<br />
afskrækker dem ikke at skulle indtage den ved et simpelt Bord, naar de<br />
blot er i godt Selskab med Ligestillede.” Med denne betragtning havde<br />
Gandrup givetvis fat i en væsentlig pointe om datidens seminarieliv i<br />
<strong>Ranum</strong>. Der er ingen tvivl om, at det kulturliv som udfoldede sig ved<br />
seminariet blev skabt af en – formentlig mindre – gruppe af elever og<br />
lærere, der med stor energi kastede sig ud i at arrangere foredrag, koncerter,<br />
revyer, udgive elevforeningens medlemsblad og selv skrive en<br />
stor del af indlæggene i bladet. Tilslutningen til aktiviteterne var stor<br />
i den lille by, hvor de øvrige fritidstilbud var få. Med et amerikansk<br />
ord, som også er kommet på mode i Danmark i den seneste tid, var<br />
<strong>Ranum</strong> præget af et efter forholdene blomstrende ”campusliv”, hvor<br />
der – udover festligt samvær på seminariet og byens værelser – også<br />
155<br />
Richardt Gandrup, ”Et underkendt Kulturcentrum”, i <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong> –<br />
1948, Aarhus, 1948, s. 60-67<br />
var plads til at debattere emner som nazisme, kommunisme, det 3.<br />
standpunkt (Arne Sørensen og Dansk Samling), Oxfordbevægelsen<br />
og pacifisme. Forudsætningen for at opretholde dette kulturliv var<br />
elevernes og lærernes faste bopæl i <strong>Ranum</strong>. Men det var med datidens<br />
transportmuligheder og almindelige levefod en selvfølgelighed, som<br />
først den senere velstandsudvikling rokkede ved.<br />
Seminarister på et af byens mange pensionater ca. 1955
3 <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1950-1987<br />
Efter besættelsens ophør blev 30’ernes lærerarbejdsløshed afløst af en<br />
lærermangel, som først blev overvundet i midten af 1970’erne. Læreruddannelsen<br />
blev atter eftertragtet, og optaget på seminarierne voksede<br />
i de følgende år eksplosivt. I 1945 var der i alt ca. 2.200 elever på<br />
landets seminarier. I 1975 var tallet steget til ca. 15.500. Sideløbende<br />
med denne stærke vækst blev læreruddannelsen genstand for to omfattende<br />
reformer i henholdsvis 1954 og 1966.<br />
1954-loven indeholdt en række væsentlige nyskabelser. Optagelseskravene<br />
blev skærpet. En linjefagsordning gav eleverne mulighed for<br />
at vælge et eller to fag som særligt fordybelsesområde bl.a. med sigte<br />
på at kvalificere sig til at undervise i folkeskolens eksamensafdeling.<br />
Og endelig blev kritikken mod den eksamensstyrede undervisning<br />
imødekommet ved at gøre en række af uddannelsens fag eksamensfri.<br />
Uddannelsen var fortsat 4-årig. Men sideordnet med den 4-årige<br />
uddannelse blev der indført en 3-årig studenterlinje, som afløste den<br />
midlertidige 2½-årige uddannelse for studenter, som havde fungeret<br />
siden 1947.<br />
Med reformen i 1966 blev læreruddannelsen omlagt til et studium,<br />
hvor der i højere grad blev lagt vægt på deltagernes selvstændighed<br />
og ansvar for egen uddannelse 156 . Mødepligten blev ophævet, men<br />
til gengæld blev der igen indført eksamen i de fleste fag. Endelig blev<br />
indgangsniveauet hævet til gymnasialt niveau. Studentereksamen eller<br />
den nye højere forberedelseseksamen HF var herefter en forudsætning<br />
for optagelse på læreruddannelsen. I konsekvens heraf bortfaldt optagelsesprøven<br />
til læreruddannelsen, og præparandklasserne blev på flere<br />
156<br />
Allerede i begyndelsen af 1960’erne var det blevet almindeligt at omtale seminarieeleverne<br />
som lærerstuderende<br />
seminarier erstattet af det 2-årige HF-kursus. Reformen trådte i kraft<br />
i 1969, dog således at HF-undervisningen allerede startede i 1967.<br />
”Guldholdet”.<br />
Seminariet vandt i 1958 seminariemesterskaberne i fodbold.<br />
Midt i billedet – bag eleven med pokalen – ses Kjeld Thorst,<br />
senere landsholdsspiller, noteret for 26 landskampe<br />
3.1..1950-1980:.<br />
........Vækstperiode.med.tilbagevendende.kriser<br />
Også i <strong>Ranum</strong> mærkede man den stigende søgning til læreruddannelsen.<br />
Ved udgangen af 1950’erne var der i alt 280 elever på seminariet<br />
fordelt på ni klasser. Det gav pladsproblemer i en seminariebygning,<br />
som var dimensioneret til et årligt optag på en klasse. Da lærerud-<br />
75
76<br />
dannelsesloven fra 1954 desuden stillede krav om flere og bedre<br />
faglokaler og moderne biblioteksfaciliteter, stod det hurtigt klart, at<br />
der skulle bygges nyt, hvis seminariet skulle videreføres. Behovet for<br />
en bygningsudvidelse aktualiserede igen – trods den store søgning<br />
til institutionen – diskussionen om det hensigtsmæssige i fortsat at<br />
opretholde <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>. Men denne gang udspillede diskussionen<br />
sig på en scene, hvor der var sket afgørende ændringer. Mange<br />
provinsbyers ihærdige forsøg på at få oprettet lærerseminarier havde i<br />
løbet af 1950’erne fået ny vind i sejlene på grund af den omfattende<br />
lærermangel. Trods de faglige organisationers og embedsværkets advarsler<br />
mod oprettelse af nye seminarier gav politikerne efter for de<br />
lokale krav med en sand ”seminarieeksplosion” til følge. I 1950’erne<br />
fik <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> i sit traditionelle opland selskab af først Skive<br />
<strong>Seminarium</strong>, der blev oprettet i 1952, og senere af seminariet i Hjørring,<br />
som åbnede sit præparandkursus i 1956. Som den største by i<br />
Nordjylland gik Ålborg også ind i kampen om at sikre sig et lærerseminarium.<br />
Sammen med Nørresundby, Hasseris og Sundby-Hvorup<br />
søgte Ålborg i 1956 undervisningsministeriet om tilladelse til at<br />
oprette et seminarium. Undervisningsministeriet afviste ansøgningen<br />
med henvisning til, at Nordjyllands Amt allerede havde et seminarium<br />
i <strong>Ranum</strong> og et andet på vej i Hjørring. Ålborg gav dog ikke op.<br />
I 1959 blev den gamle idé om at flytte seminariet i <strong>Ranum</strong> til Ålborg<br />
igen lanceret – denne gang med forslag om, at seminariebygningerne<br />
i <strong>Ranum</strong> kunne anvendes til gymnasium i Vesthimmerland. Forslaget<br />
blev straks imødegået af sognerådet i Års, som netop på dette<br />
tidspunkt arbejdede ihærdigt på at skaffe sig tilladelse til at oprette et<br />
gymnasium i deres by.<br />
Uroen om seminariesituationen i Nordjylland fortsatte – og i <strong>Ranum</strong><br />
bredte usikkerheden sig. Ville undervisningsministeren give tilladelse<br />
til den nødvendige bygningsudvidelse i <strong>Ranum</strong>? Eller ville han give<br />
efter for presset fra Ålborg og acceptere at seminariet blev flyttet til<br />
Ålborg?<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium – efter den store udvidelse<br />
1963-65 af arkitekt kgl. bygningsinspektør L. Teschl.<br />
Den trelængede øvelsesskole blev forbundet med<br />
seminariet af en ny klassefløj og festsal samt kantine.<br />
Til venstre for klassefløjen ses den nye hal og gymnastiksal<br />
(luftfoto ca. 1970)<br />
I denne vanskelige situation, hvor ministeren var udsat for pres fra<br />
flere sider, valgte han en løsning, som i hvert fald på kort sigt kunne<br />
skabe ro i Nordjylland. Ålborg fik lov til at oprette sit eget lærerseminarium.<br />
Men samtidig gav han under et besøg i <strong>Ranum</strong> tilsagn om, at<br />
seminariet her skulle bevares og have lov til at iværksætte udvidelsen<br />
af bygningerne. I november 1961 forelå finansudvalgets endelige<br />
godkendelse af projektet 157 . Det blev det hidtil største, men – skulle<br />
det vise sig – også sidste byggeri på seminariet. Udvidelsen omfattede<br />
bygningen af en fløj med fag- og klasselokaler i fire etager, festsal,<br />
157 Båndet, Årsskrift for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening 1961, s. 41-42. Undervisningsministeriet<br />
havde allerede d. 23. juli 1959 nedsat et byggeudvalg til at forestå<br />
projektering og gennemførelse af en bygningsmæssig udvidelse af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>,<br />
se Båndet, Årsskrift for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening 1959, s. 16-20
kantine, ny forhal samt idrætsbygning med hal og sal. Byggeprogrammet<br />
blev stærkt udvidet, fordi undervisningsministeriet ønskede at<br />
flytte Vejle forskoleseminarium til <strong>Ranum</strong>, en plan der dog ikke blev<br />
realiseret. I 1965 var byggeriet afsluttet. I samme periode blev byens<br />
første kollegium opført og taget i brug i 1963. I 1967 kom yderligere<br />
et kollegium til. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> var igen gået styrket ud af en<br />
krise med et stort og moderne bygningskompleks som det synlige<br />
resultat på, at seminariets fremtid var sikret.<br />
Men den kritiske eftertanke meldte sig også. Ville undervisningsministerens<br />
salomoniske løsning af seminariestriden i Nordjylland<br />
på længere sigt være holdbar? Ville der på den anden side af lærermanglen<br />
være plads til fire seminarier i området? Tvivlen herom kom<br />
allerede til udtryk i forstander Fuglsang-Damgaards dimissionstale i<br />
1960, hvor han karakteriserede oprettelsen af de nye seminarier som<br />
en ”inderlig overflødig” og ”usaglig” foranstaltning 158 . På kort sigt var<br />
udvidelsen af seminariekapaciteten dog ikke noget problem. Med den<br />
store tilgang til læreruddannelsen var der plads til alle seminarier i<br />
Nordjylland<br />
Væksten i <strong>Ranum</strong> fortsatte derfor op gennem 60’erne. Men i 1969<br />
trak det igen op til krise. Denne gang kom truslen fra centralt hold.<br />
I forlængelse af den store revision af læreruddannelsesloven, som blev<br />
gennemført i 1966, havde undervisningsminister Helge Larsen nedsat<br />
et såkaldt seminarieplanlægningsudvalg, som skulle komme med forslag<br />
til fremtidens seminariestruktur. Udgangspunktet for udvalgets<br />
overvejelser var en antagelse om, at den ny læreruddannelse krævede<br />
store seminarieenheder med velfungerende faglokaler og et stort udbud<br />
af linjefag. Udvalget skulle på denne baggrund tage stilling til,<br />
hvor mange seminarier, der fremover ville være behov for, og den geo-<br />
158 Baandet, Årsskrift for <strong>Ranum</strong> Elevforening 1960, s. 3<br />
grafiske placering af disse. Planlægningsudvalget – i seminariekredse<br />
også kaldet “slagteriudvalget” – barslede i 1969 med et forslag om at<br />
reducere antallet af seminarier fra 29 til 22. En række seminarier i Jylland,<br />
heriblandt <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, skulle nedlægges 159 . Forslaget<br />
skabte stor uro og vrede i <strong>Ranum</strong>. Uro, fordi truslen denne gang var<br />
meget konkret, og vrede, fordi man følte, at <strong>Ranum</strong> blev ofret til fordel<br />
for de nye seminarier, som var blevet etableret i dets opland. Både<br />
rektor, lærerråd, seminariets studerende og lokalpolitikerne arbejdede<br />
hårdt for at imødegå udvalgets konklusioner. Lærerrådet fremlagde<br />
sine argumenter i en pjece 160 , hvor man – udover de pædagogiske<br />
argumenter for at opretholde seminariet – også pegede på seminariets<br />
betydning for egnsudviklingen. Den store lokalpolitiske opbakning<br />
bag seminariet kom til udtryk ved et kommunalt fællesmøde 161 i juli<br />
1969, hvor det blev vedtaget at opføre en svømmehal med placering<br />
i <strong>Ranum</strong>, således at hallen også kunne anvendes af seminariet. Uden<br />
seminariets tilstedeværelse i området ville den naturlige placering af<br />
hallen have været i Løgstør.<br />
Seminariestormen blev imidlertid afblæst, da det hurtigt viste sig, at<br />
der ikke kunne skabes et politisk flertal bag udvalgets forslag om at<br />
nedlægge seminarier. At oprette nye seminarier havde i det foregående<br />
årti været populære politiske beslutninger. At nedlægge seminarier<br />
berørte en række følsomme egnspolitiske interesser, som ingen partier<br />
ønskede at udfordre, så længe det kunne undgås. Undervisningsministeren<br />
rykkede derfor hurtigt ud med en forsikring om, at hensigten<br />
159<br />
Tage Kampmann, Kun spiren frisk og grøn ... Læreruddannelse 1945-1991, Odense<br />
Universitetsforlag, 1991, s. 120-123. Udvalgets betænkning blev offentliggjort som<br />
Betænkning nr. 531, 1969<br />
160<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium – rapport udarbejdet af et arbejdsudvalg nedsat ved <strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium, 1969<br />
161<br />
Parterne i fællesmødet indgik i 1970 i storkommunen Løgstør<br />
77
78<br />
var at bevare alle eksisterende seminarier. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> havde<br />
atter overlevet truslerne udefra. Sidegevinsten var denne gang den nye<br />
svømmehal i seminariets umiddelbare nærhed.<br />
Dimittender juni 1967,<br />
mændene i jakkesæt og slips – kvinderne i hvide kjoler<br />
Da seminariet i begyndelsen af 1970’erne igen fik pladsproblemer<br />
– læreruddannelsen var siden 1967 blevet suppleret med et stort HFkursus<br />
– blev problemerne løst ved en aftale med Løgstør Kommune.<br />
Aftalen indebar at øvelsesskolen skulle overtages af kommunen, som<br />
byggede en ny skole til formålet, mens den gamle øvelsesskole blev<br />
frigjort til brug for seminariet og HF 162 . Ligesom i 1930’erne viste<br />
det sig, at seminariet og kommunen var i stand til at prioritere de<br />
fælles interesser.<br />
162<br />
Byggeriet af den ny øvelsesskole blev iværksat 1974/75. Kommunens overtagelse af<br />
skolen skete formelt i 1977<br />
3.2..Elever,.undervisning.og.seminarieliv<br />
Årsproduktionen af lærere<br />
Seminariets vækst i perioden kan belyses med tal for årsproduktionen<br />
af lærere, se tabel 13. I perioden 1950-54 blev der gennemsnitligt<br />
dimitteret 38 lærere om året fra seminariet. I perioden 1965-69 var<br />
tallet næsten tredoblet, nemlig til 102 dimittender pr. år, hvorefter<br />
tallet i 1970’erne falder tilbage til et niveau på ca. 75 årligt. Den største<br />
årgang forlod seminariet 1970, hvor i alt 147 elever færdiggjorde<br />
deres læreruddannelse på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>.<br />
Tabel 13<br />
Elevbestand og dimittender, <strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1950-1979<br />
Dimittender<br />
<strong>Ranum</strong><br />
Dimittender<br />
hele landet<br />
<strong>Ranum</strong>s andel<br />
af landets<br />
dimittender<br />
1950-54 gns. 38 746 5.1 %<br />
1955-59 gns. 62 1432 4.3 %<br />
1960-64 gns. 74 1812 4.1 %<br />
1965-69 gns. 102 2873 3.5 %<br />
1970-74 gns. 78 3202 2.4 %<br />
1975-79 gns. 77 3369 2.3 %<br />
Kilder:<br />
1950-59: Meddelelser om Folkeskolen, Ungdomsundervisningen<br />
og Læreruddannelsen 1949-1959, Undervisningsministeriet<br />
1964-79: LAV C640-2001/36-38, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Afgangsbeviser 1958-1973<br />
og dimittendfortegnelser i <strong>Ranum</strong> Staten Årsskrift 1973-79
Dimittender juni 1975,<br />
en anden dresskode end på billedet fra dimissionen i 1967<br />
(se billedet på foregående side)<br />
I 1959 viser publikationen Meddelelser om Folkeskolen, ungdomsundervisningen<br />
og læreruddannelsen 163 , at seminariet i <strong>Ranum</strong> havde en<br />
elevbestand på 278 elever, hvilket gjorde det til det ottende største af<br />
landets i alt 28 seminarier og det største af de otte statsseminarier.<br />
Elevbestanden toppede i slutningen af 1960’erne med ca. 550 lærerstuderende<br />
og var i ved udgangen af 1970’erne faldet til ca. 350<br />
163 Meddelelser om folkeskolen, ungdomsundervisningen og læreruddannelsen 1959, s. 178<br />
studerende 164 . I samme periode havde seminariets HF-kursus et årligt<br />
elevtal på i gennemsnit ca. 150 elever.<br />
Set med lokale øjne var seminariet blevet en stor institution. Men i<br />
det store perspektiv var seminariets bidrag til landets samlede lærerproduktion<br />
relativt faldende. Mens ca. 5 pct. af en lærerårgang i perioden<br />
1950-54 blev dimitteret fra <strong>Ranum</strong>, var den tilsvarende andel<br />
i 1975-79 reduceret til 2,3 pct. De mange nyetablerede seminarier i<br />
byerne og den store tilgang til dem medførte, at seminariet i løbet af<br />
1970’erne efterhånden blev et af landets mindre seminarier.<br />
Elevernes baggrund – fra seminarieelev til lærerstuderende<br />
Til langt op i 1950’erne vedblev ”manden fra ploven” 165 at være en<br />
væsentlig bestanddel af seminariets elevgrundlag. For ham, men også<br />
for mange med realeksamen, var et år i seminariets præparandklasse<br />
en nødvendighed, hvis man skulle gøre sig håb om at bestå optagelsesprøven.<br />
En del måtte udvide forberedelsestiden med et halvt år i en<br />
”forpræp”, som var blevet oprettet for at imødekomme 1954-lovens<br />
skærpede optagelseskrav. Men efterhånden ændredes elevgruppens<br />
sammensætning. Allerede i 1953 have seminariet optaget sin første<br />
studenterklasse på den 2½-årige forsøgslinje. I 1954 blev der optaget<br />
en studenterklasse på den 3-årige linje og fra 1960 blev der mere<br />
regelmæssigt optaget studenterklasser. Desuden mødte en stigende<br />
andel af eleverne på den 4-årige linje op med en realeksamen som<br />
164<br />
Ministeriets publikation Meddelelser om Folkeskolen, ungdomsundervisningen og<br />
læreruddannelsen med opgørelser over seminariernes elevtal udkom sidste gang i 1959.<br />
Efter dette tidspunkt kan seminariets elevbestand derfor kun opgøres skønsmæssigt<br />
165<br />
I forfatteren Knud Erik Pedersens romanserie med træk fra seminarielivet i <strong>Ranum</strong><br />
i begyndelsen af 1950’erne karakteriseres ”manden fra ploven” kærligt ironisk som:<br />
” ... dette uundværlige salt i seminariets elevbestand, hvis kald det var at hindre, at Den<br />
danske Lærerstand udelukkende rekrutteredes blandt blegfisede realister, fallerede førstekommiser<br />
og andre virkelighedsfremmede eksistenser” (Knud Erik Pedersen, Lystgården,<br />
Gyldendal, 1984, s. 98)<br />
79
80<br />
forudsætning for at deltage i seminariets undervisning, hvad enten<br />
denne eksamen havde et sådant niveau, at den gav direkte adgang til<br />
seminariet eller den måtte suppleres med et præparandkursus. Udviklingen<br />
fra elev til lærerstuderende var på vej og blev videreført med<br />
1966-loven, som endeligt gjorde det af med ”manden fra ploven”.<br />
Optagelse på læreruddannelsen var herefter betinget af studenter- eller<br />
HF-eksamen 166 .<br />
166 HF-kurset var dog fortsat, som det blev udtrykt, ”åbent nedad”. Ved optagelse i<br />
HF kunne der ikke – som i gymnasiet – stilles krav om en bestemt forudgående uddannelse<br />
(realeksamen eller 10. kl. prøve)<br />
Tabel 14<br />
Kønsfordelingen<br />
på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium og alle landets seminarier<br />
Også i andre henseender ændrede seminariets elevgruppe karakter.<br />
Resultaterne af en studiesocial undersøgelse gennemført på seminariet<br />
i midten af 1970’erne giver et indblik i de studerendes fordeling på<br />
køn og socialgrupper 167 . Kønsbalancen blandt de studerende – se<br />
tabel 14 – var efter et længere tilløb endeligt tippet over til fordel<br />
for spindesiden. Læreruddannelsen på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> var, med<br />
nogen forsinkelse set i forhold til landets øvrige seminarier, blevet en<br />
uddannelse med overvægt af kvinder – en overvægt der i øvrigt var<br />
større i <strong>Ranum</strong> end i landet som helhed.<br />
167 ”<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i sociologisk belysning”, <strong>Ranum</strong> Staten Årsskrift 1978<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium Alle seminarier<br />
Mænd Kvinder I alt Mænd Kvinder I alt<br />
1946-50 64.7 % 35.3 % 100.0 % 59.9 % 40.1 % 100.0 %<br />
1965-70 50.2 % 49.8 % 100.0 % 44.3 % 55.7 % 100.0 %<br />
1975-78 40.9 % 59.1 % 100.0 % 45.1 % 54.9 % 100.0 %<br />
Kilde: Ejnar Poulsen, <strong>Ranum</strong> Staten, 1849-1949, Skive 1949, seminariets protokoller og forskellige årgange af Statistisk Årbog
Graver man lidt dybere i undersøgelsens resultater, viser der sig<br />
nogle markante forskelle i de to køns valg af linjefag og pædagogisk<br />
speciale. Kvinderne valgte i højere grad end mændene sprogfagene,<br />
mens mændene til gengæld udviste en større tilbøjelighed til at vælge<br />
orienteringsfagene og de naturvidenskabelige fag, se tabel 15. Valg<br />
af pædagogisk speciale afslørede også nogle tydelige kønsforskelle, se<br />
tabel 16. Mændene kastede sig i højere grad over speciale B, der sigtede<br />
mod undervisningen af større elever, mens kvinderne fordelte sig<br />
mere jævnt på de tre specialegrupper, hvoraf speciale A og C var rettet<br />
mod undervisning af henholdsvis mindre børn og elever med særlige<br />
behov. Datidens opgør med kønsrollerne forhindrede således ikke<br />
seminariets kvindelige studerende i at vælge ”omsorgs”specialerne.<br />
Tabel 15<br />
Køn og linjefagsvalg på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1975-78<br />
Mænd Kvinder<br />
Sprogfag 15.2 % 32.2 %<br />
Naturvidenskabelige<br />
fag<br />
14.0 % 7.6 %<br />
Orienteringsfag 37.6 % 19.4 %<br />
Praktisk musiske fag 33.2 % 40.8 %<br />
I alt 100.0 % 100.0 %<br />
Sprogfag: Dansk, engelsk og tysk<br />
Naturvidenskabelige fag: Matematik og fysik<br />
Orienteringsfag: Historie, geografi, biologi, samfundsfag og religion<br />
Praktisk musiske fag: Formning, musik, håndarbejde, idræt, husgerning og træsløjd<br />
Kilde: Beregninger på grundlag af seminariets protokoller<br />
Tabel 16<br />
Køn og valg af pædagogisk speciale<br />
på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1975-77<br />
Mænd Kvinder<br />
Speciale A 8.9 % 29.7 %<br />
Speciale B 72.3 % 30.3 %<br />
Speciale C 18.8 % 40.0 %<br />
I alt 100.0 % 100.0 %<br />
Speciale A: Undervisning af mindre børn<br />
Speciale B: Undervisning af større børn<br />
Speciale C: Specialundervisning<br />
Kilde: Beregninger på grundlag af seminariets protokoller<br />
Undersøgelsen afdækkede også de studerendes sociale baggrund målt<br />
ud fra forældrenes socialgruppeplacering, se tabel 17.<br />
81
82<br />
Tabel 17<br />
De lærerstuderendes fordeling på socialgrupper<br />
på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium, 1978<br />
<strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium<br />
(1)<br />
Alle<br />
seminarier<br />
(2)<br />
Hele<br />
befolkningen<br />
(3)<br />
Socialgruppe<br />
I og II<br />
25.7 % 25.8 % 15 %<br />
Socialgruppe<br />
III<br />
48.8 % 32.9 % 39 %<br />
Socialgruppe<br />
IV<br />
13.4 % 23.4 % 23 %<br />
Socialgruppe<br />
V<br />
12.1 % 17.9 % 23 %<br />
I alt 100.0 % 100.0 % 100 %<br />
Socialgruppe I og II: Topfunktionærer og selvstændige med store virksomheder<br />
Socialgruppe III: Øvrige selvstændige i byerhverv, gårdejere<br />
og funktionærer på mellemniveau<br />
Socialgruppe IV: Lavere funktionærer og faglærte arbejdere<br />
Socialgruppe V: Ufaglærte arbejdere<br />
(1)<br />
Spørgeskemaundersøgelse i årgang 1976, 1977 og 1978, efteråret 1978<br />
(2)<br />
Rapport over socialundersøgelse, Lærerstuderendes Landsråd, 1974<br />
(3)<br />
Erik J. Hansen, Lighed gennem uddannelse, 1977<br />
Mest iøjnefaldende ved denne fordeling var overrepræsentationen af<br />
studerende fra socialgruppe III, hvilket afspejlede erhvervsstrukturen<br />
i seminariets opland, idet socialgruppe III fortrinsvis bestod af selvstændige<br />
i byerhverv og landbrug. Mange af seminariets studerende<br />
var således – nu som før – rekrutteret fra en ”selvstændighedskultur”.<br />
Men i modsætning til tidligere var studerende fra ”uddannelsesfremmede”<br />
befolkningsgrupper – bl.a. ufaglærte medarbejdere i socialgruppe<br />
V – også begyndt at sætte deres tydelige præg på seminariet,<br />
en tendens der i samtiden blev omtalt som ”demokratiseringen” af<br />
uddannelsessystemet.<br />
Endelig rummede den studiesociale undersøgelse oplysninger om de<br />
studerendes partipolitiske præferencer. Resultaterne fra denne del af<br />
undersøgelsen viste, at ungdomsoprøret og venstredrejningen også<br />
havde sat sine spor i <strong>Ranum</strong>, se tabel 18. Undersøgelsens resultater på<br />
dette område vidner nok mere om den tidsånd, som var rammen for<br />
seminariets undervisning, end om fasttømrede partipolitiske holdninger<br />
hos de studerende.<br />
Tabel 18<br />
De lærerstuderendes partipolitiske præferencer<br />
på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium, 1978<br />
De borgerlige partier<br />
Lærerstuderende på <strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium efteråret 1978<br />
19.2 %<br />
Socialdemokratiet 18.4 %<br />
SF 35.0 %<br />
VS 22.0 %<br />
DKP 4.2 %<br />
I alt 100.0 %<br />
Kilde: Spørgeskemaundersøgelse i årgang 1976, 1977 og 1978, efteråret 1978
Ændringer i undervisningen<br />
I takt med de store ændringer i læreruddannelsesloven i 1954 og<br />
1966 og optaget af studerende med andre forudsætninger ændrede<br />
seminariets undervisning sig også. Undervisningsformer som i højere<br />
grad lagde vægt på de studerendes selvstændige tilegnelse af stoffet<br />
vandt gradvist frem. At det ikke skete uden betænkeligheder, kan man<br />
se af forstander Fuglsang-Damgaards overvejelser vedrørende den<br />
skemafri arbejdsdag, som blev indført på seminarierne i midten af<br />
1950’erne. I uger uden ferie- eller fridage fik eleverne stillet en skemafri<br />
dag til rådighed for egne studieaktiviteter. På <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
var den skemafri arbejdsdag oprindelig forbeholdt de ældste klasser.<br />
Men presset af de øvrige seminarier, hvor den skemafri dag omfattede<br />
alle klasser, blev en tilsvarende ordning indført i <strong>Ranum</strong> i 1956. Det<br />
gav Fuglsang-Damgaard anledning til skarpt at understrege, at det<br />
drejede sig om et forsøg. Hvis eleverne ønskede at fastholde ordningen,<br />
måtte de efter hans opfattelse: ” ... på overbevisende måde godtgøre<br />
for os (lærerne), at denne dag ikke af et flertal benyttes som arbejdsfri<br />
dag, men som en dag, der bruges til at stoppe huller, som en dag, der<br />
anvendes til at bringe samling over en ellers spredt mangfoldighed, som<br />
en dag, hvor man i ordets bedste forstand opbygger sig selv ... Der er<br />
al mulig grund til at følge den nærmeste udvikling med vågen kritik.<br />
Seminariet kan nemlig kun så længe gå ind for den megen frihed, som<br />
det har det bestemte indtryk, at eleverne virkelig føler et ansvar over for<br />
samme frihed.” 168 Det var fortsat eleven – ikke den studerende – som<br />
Fuglsang-Damgaard talte til.<br />
Ca. femten år senere i 1972 var tonen en helt anden i den nye rektor<br />
– Erik Svarts – første hilsen til seminariets dimittender. Heri omtales<br />
læreruddannelsen med stor selvfølgelighed som et studium, hvor der<br />
kan være behov for at eksperimentere med den traditionelle undervis-<br />
168 Båndet, oktober 1956, 30. årgang nr. 3<br />
ning i klasselærerfagene på uddannelsens første år, fordi denne undervisning:<br />
” ... let kommer til at virke som et repetitionskursus, netop på et<br />
tidspunkt, hvor de nye studerende er ivrige efter at komme i gang med de<br />
egentlige studier” 169 . Med ophævelsen af mødepligten og kravet om,<br />
at undervisningens tilrettelæggelse og valg af stof skulle ske i samarbejde<br />
med studerende, havde 1966-loven sat en ny dagsorden for<br />
seminariets undervisning, som lærerne måtte finde sig til rette med,<br />
uanset om de sympatiserede med de nye former eller ej.<br />
Overgangen til de nye undervisningsformer blev understøttet af en<br />
stærk vækst i seminariets lærergruppe, som efterhånden blev suppleret<br />
med undervisere med et akademisk uddannelsesniveau. De<br />
store forandringer fremgår af tabel 19. I 1949 omfattede seminariets<br />
lærergruppe 11 undervisere, hvoraf tre var ansat på øvelsesskolen.<br />
Hovedparten havde dengang som forudsætning for deres undervisning<br />
på seminariet en læreruddannelse suppleret med forskellige typer<br />
af efteruddannelser. Kun tre havde en akademisk uddannelse. Heraf<br />
var de to teologiske kandidater. I 1997 var lærergruppen mere end<br />
firedoblet. I alt var der ansat 47 undervisere, hvoraf næsten halvdelen<br />
havde en akademisk uddannelse. Også kønsfordelingen havde ændret<br />
sig. I 1947 var der blot ansat en kvindelig underviser. I 1977 var<br />
omkring en femtedel af underviserne kvinder. Seminariets behov for<br />
lærerkræfter var i perioder så stort, at det kneb med at skaffe kvalificerede<br />
ansøgere med det resultat, at mange lærere læste et betydeligt<br />
antal overtimer. 170<br />
169<br />
<strong>Ranum</strong> Staten, Årsskrift 1972<br />
170<br />
I et interview i Båndet, marts1964, udtalte Fuglsang-Damgaard, at det var vanskeligt<br />
at skaffe kvalificerede ansøgere, fordi: ” ... De fleste skal først have kortet frem for at<br />
se, hvor <strong>Ranum</strong> ligger!”<br />
83
84<br />
Tabel 19<br />
Lærerpersonale ved <strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
efter uddannelsesbaggrund 1947 og 1977<br />
1947 1977<br />
Antal Antal Pct.<br />
Læreruddannelse<br />
med supplerende kurser<br />
8 23 48.9 %<br />
Kandidatuddannelse, universitet<br />
(cand. mag./scient./theol.)<br />
3 16 34.1 %<br />
Kandidatuddannelse, Danmarks<br />
Lærerhøjskole (cand. pæd.)<br />
8 17.0 %<br />
I alt 11 47 100.0 %<br />
Kilde: Seminariets Årsberetning 1947-48 og Hof og Statskalenderen 1977<br />
Seminarieliv i <strong>Ranum</strong> i 50’erne, 60’erne og 70’erne<br />
Frem til 1980’erne boede hovedparten af de studerende fortsat i <strong>Ranum</strong>.<br />
Selv om gennemsnitsalderen på uddannelsen var svagt stigende,<br />
var det usædvanligt, at en lærerstuderende var gift og havde stiftet<br />
familie 171 . Erhvervsarbejde ved siden af studiet var heller ikke normalt.<br />
En by af <strong>Ranum</strong>s beskedne størrelse kunne ikke byde på beskæftigelsesmuligheder<br />
til den store gruppe studerende 172 . Arbejdsliv<br />
og familieliv var for datidens studerende noget som hørte fremtiden<br />
til. Et seminarieliv i <strong>Ranum</strong> var derfor stadigvæk en tilværelse, hvor<br />
171<br />
I begyndelsen af 1970’erne var gennemsnitsalderen for en dimittend fra <strong>Ranum</strong><br />
<strong>Seminarium</strong> 23,5 år<br />
172<br />
Da elevforeningen i 1966 foranstaltede en undersøgelse af de lærerstuderendes<br />
erhvervsarbejde var det karakteristisk nok kun erhvervsarbejde i sommerferien, der blev<br />
spurgt til, se Båndet, december 1966, 41. årgang<br />
undervisning, socialt samvær og kulturelle aktiviteter udgjorde en<br />
sammenhængende helhed.<br />
Ind til slutningen af 1960’erne blev årets gang på seminariet markeret<br />
med en række traditionelle sammenkomster og fester. Første arrangement<br />
var seminariets fødselsdag d. 1. september, som blev fejret<br />
med et optog til Næsbydale i blomsterpyntede vogne, som egnens<br />
landmænd stillede til rådighed. Senere fulgte den store efterårsfest<br />
med teaterforestilling iscenesat og opført af lærere og elever. Festen,<br />
hvori rektor og næsten alle lærere deltog, havde fortsat et vist præg<br />
af værdighed over sig. Lærerne ankom i kjole og hvidt, de mandlige<br />
studerende i jakkesæt og slips og de kvindelige studerende i festkjoler.<br />
Julens komme blev markeret med fælles kaffebord, juletale og gavespil<br />
om gevinster skænket af byens handlende. Derpå fulgte forårets<br />
store fest, fastelavnsfesten. Sidste begivenhed, inden det gik løs med<br />
eksamen, var det traditionelle arrangement for afgangsklasserne, som<br />
skulle ”følges hen” 173 aftenen før de påbegyndte den afsluttende eksamen.<br />
Med musik og fane i spidsen gik eleverne i fakkeloptog gennem<br />
byen. Optoget sluttede foran rektorboligen, og efter rektors tale blev<br />
faklerne brændt på et stort bål foran seminariet 174 .<br />
Men trods traditionens magt skete der også ændringer. Aftenforedragene<br />
blev efterhånden afløst af teaterforestillinger med professionelle<br />
ensembler i seminariets nye festsal arrangeret af teaterforeningen<br />
173<br />
”Følge hen” traditionen kan føres tilbage til slutningen af 1800-tallet, da eleverne<br />
skulle aflægge deres afsluttende prøve i Århus. I 1893 var jernbanelinjen Hobro-<br />
Løgstør blevet indviet. Derefter kunne lærerkandidaterne rejse med toget fra Vindblæs,<br />
når de skulle til Århus. Fra da af blev det en skik, at de øvrige elever og lærere fulgte<br />
lærerkandidaterne på vej ud af <strong>Ranum</strong>, når de tiltrådte deres eksamensrejse. Sidste gang<br />
kandidaterne fulgtes hen var i 1896<br />
174<br />
Karl Tøfting Madsen, dimitteret 1968, har skildret 60’ernes seminarieliv i artiklen<br />
”Hvorledes var det i <strong>Ranum</strong> på ”min tid” ” i <strong>Ranum</strong> Staten, Årsskrift 1974 udgivet som<br />
festskrift ved seminariets 125 års jubilæum
”Fokus”. Seminariet fik sin egen filmklub, og foreningen ”Musik og<br />
Ungdom” afviklede hvert år et stort antal koncerter, hvor den moderne<br />
rytmiske musik også var repræsenteret. Fra midten af 60’erne begyndte<br />
forandringens vinde at blæse stærkere. Den fælles morgensang<br />
ved undervisningsdagens begyndelse faldt bort. I elevforeningens blad<br />
Båndet drejede debatterne sig nu om apartheid, u-lande og seksualundervisning<br />
i skolerne. Og på lederplads kunne bladets redaktør rette<br />
kritik mod rektors mange embedsrejser, som medførte fravær fra seminariet<br />
og undervisningen 175 . I løbet af 70’erne brød ungdomsoprøret<br />
så endeligt igennem. Omgangsformer og livsstil ændrede sig både<br />
blandt de studerende og i lærergruppen. Festerne blev afviklet under<br />
friere former og nogle dimissioner gennemført uden den sædvanlige<br />
rektortale. Traditionstabet var stort, og med den stigende velstand og<br />
de bedre transportmuligheder begyndte de studerende at orientere sig<br />
mod kulturtilbuddene uden for <strong>Ranum</strong>.<br />
3.3..1980-1987:.<br />
........Slutspillet.for.lærerseminariet.i.<strong>Ranum</strong><br />
Begyndelsen af 1970’erne var for læreruddannelsen en periode præget<br />
af vækst og en optimistisk tidsånd, som også gjorde sig gældende i<br />
<strong>Ranum</strong> efter at slagteriudvalgets rapport var blevet taget af bordet.<br />
Men idyllen var kortvarig. I horisonten trak skyerne sammen, og<br />
fra slutningen af 70’erne brød et langvarigt uvejr løs over seminarielandskabet.<br />
Da uvejret havde lagt sig ti år senere, var dette landskab<br />
radikalt forandret. De 29 lærerseminarier var blevet reduceret til 18.<br />
Blandt de seminarier, som ikke overlevede stormen, var <strong>Ranum</strong>, hvor<br />
optagelsen til læreruddannelsen ophørte i 1984.<br />
175<br />
”Kom hjem, kom hjem, oh, kom dog hjem!”, leder i Båndet, december 1966, 41.<br />
årgang<br />
Baggrunden for læreruddannelsens krise<br />
Den dybe og langvarige krise for læreruddannelsen, som satte ind<br />
omkring 1980, var et resultat af et samspil mellem gennemgribende<br />
forandringer i samfundsstrukturen, det konjunkturbestemte tilbageslag<br />
i samfundsøkonomien i 70’erne og den sektorspecifikke planlægning<br />
på læreruddannelsesområdet 176 .<br />
Fra midten af 60’erne gennemgik det danske samfund en dybtgående<br />
forandringsproces, som førte danske kvinder ud på arbejdsmarkedet<br />
i et omfang, som var enestående set i en international sammenhæng.<br />
Etablerede familie- og kønsrollemønstre blev brudt op. Den børnerige<br />
familie blev erstattet af en ny familietype med 1-2 børn, og fødselstallet<br />
faldt fra knap 90.000 i midten af 60’erne til ca. 50.000 i begyndelsen<br />
af 80’erne. I skolerne begyndte børnetallet efterhånden at vige<br />
samtidig med, at der blev uddannet flere lærere end nogensinde før.<br />
Lærermanglen, som havde været et dominerende uddannelsespolitisk<br />
problem siden 2. verdenskrig, var ved slutningen af 1970’erne vendt<br />
til en begyndende arbejdsløshed blandt de nyuddannede.<br />
Den politiske reaktion på disse ændrede vilkår var en stærk styring af<br />
tilgangen til læreruddannelsen. Holdoptagelsen på landets lærerseminarier<br />
blev reduceret fra 196 hold i 1973 – det hidtil største optag i<br />
læreruddannelsens historie – til ca. 60 hold i midten af 80’erne. Fra<br />
begyndelsen af 80’erne blev styringen af tilgangen til uddannelsen tillige<br />
understøttet af håndfaste råd og vink i Undervisningsministeriets<br />
Vejledningsavis, hvor lærernes beskæftigelsesområde blev udpeget som<br />
et område med høj arbejdsløshedsrisiko for nyuddannede.<br />
176 Læreruddannelsens historie i denne periode er beskrevet indgående af en uddannelsens<br />
hovedpersoner fhv. rektor og undervisningsinspektør Tage Kampmann, se Tage<br />
Kampmann, Kun spiren frisk og grøn ... Læreruddannelse 1945-1991, Odense Universitetsforlag,<br />
1991<br />
85
86<br />
De uddannelsessøgende reagerede hurtigt på disse signaler. Søgningen<br />
til læreruddannelsen styrtdykkede fra ca. 5000 i 1978 til ca. 1200 i<br />
1984. Samtidig fortsatte en langsigtet trend i de unges geografiske<br />
søgningsmønster i retning af at prioritere storbyernes uddannelsesinstitutioner.<br />
<strong>Ranum</strong> blev derfor ramt med dobbelt styrke af de<br />
faldende ansøgertal til læreruddannelsen. Seminariets optagelse blev<br />
reduceret til to hold, og i 1983 lykkedes det kun at skaffe ansøgere til<br />
en enkelt klasse. Nedturen kan aflæses i nedenstående dimittendoversigt,<br />
se tabel 20.<br />
Tabel 20<br />
Dimittender, <strong>Ranum</strong> Statsseminarium 1980-1987<br />
Dimittender<br />
1980-84 gns. 69<br />
1985 41<br />
1986 25<br />
1987 16<br />
Dimittendfortegnelser i <strong>Ranum</strong> Staten Årsskrift 1980-84<br />
I 1982 kom den længe ventede nedlægningsrunde på seminarieområdet.<br />
<strong>Ranum</strong> klarede i første omgang frisag. Men det følgende år<br />
opfyldte seminariet ikke de kriterier for et mindstetal af studerende<br />
på 1. og 2. årgang, som undervisningsminister Bertel Haarder i<br />
foråret 1983 havde opstillet som betingelserne for at bevare et seminarium.<br />
Ministeren, som nøje fulgte udviklingen på seminarierne,<br />
foreslog derfor seminariet nedlagt. Officielt skete det i form af en<br />
tekstanmærkning på finansloven, som blev vedtaget i februar 1984 177 .<br />
Dermed var læreruddannelsen på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium bragt til<br />
ophør.<br />
De kriterier, som ministeren bragte i anvendelse ved nedlæggelsen,<br />
blev kun anvendt denne ene gang. I sin bog om læreruddannelsen i<br />
perioden 1945-91 skriver undervisningsinspektør Tage Kampmann,<br />
som var den ledende embedsmand på seminarieområdet, kort og<br />
lakonisk: “Som et kuriosum skal det anføres, at hvis kriteriene var blevet<br />
fulgt, ville der i 1984 kun have været seminarier tilbage i de 4 universitetsbyer<br />
+ Silkeborg” 178 .<br />
177<br />
Finansloven var blevet nedstemt i december 1983. Regeringen Schlüter udskrev<br />
derefter valg, og tekstanmærkningen kunne som følge heraf først vedtages ved behandlingen<br />
af finansloven i februar 1984<br />
178<br />
Tage Kampmann, Kun spiren frisk og grøn ... Læreruddannelse 1945-1991, Odense<br />
Universitetsforlag, 1991, s. 191
Seminariets og egnens reaktioner på krisen<br />
Truslerne om nedlæggelse udløste en hektisk aktivitet på seminariet.<br />
Sammen med de lokale politikere udførte lærerkredsen på seminariet<br />
og de studerende et stort arbejde for at imødegå og omstøde beslutningen<br />
om nedlæggelsen af institutionen. Der er ingen tvivl om, at<br />
der fra lokal side blev udført en engageret og krævende indsats. Men<br />
set med bagklogskabens øjne kan det også siges, at der blev reageret<br />
forholdsvis sent. Omstillingsprocessen fra høj- til lavkonjunktur var<br />
vanskelig og pinefuld – også på læreruddannelsesområdet. Ligesom<br />
på andre seminarier blev krisens omfang og dybde først erkendt, da<br />
nedlæggelsestruslen var overhængende. På dette fremskredne tidspunkt<br />
var der ikke tid til en dyberegående analyse, som kunne danne<br />
baggrund for en gennemarbejdet og offensiv vision om seminariets<br />
særlige muligheder som læreruddannelsesinstitution. Debatten blev i<br />
højere grad præget af en defensiv argumentation med omdrejningspunkt<br />
i den skade, som seminariets nedlæggelse ville påføre egnen, og<br />
ikke det bidrag, som seminariet kunne yde til læreruddannelsen 179 .<br />
179 Argumenterne er samlet i pjecen <strong>Ranum</strong> Statsseminarium, u.å. I udvidet form<br />
blev pjecen senere udgivet af Løgstør Kommune, se Hans Støttrup Jensen og Hanne<br />
Krogstrup, <strong>Ranum</strong> Statsseminarium og det lokale samfund, Løgstør Kommune 1984,<br />
til støtte for kommunens forhandlinger med staten om kompensation for seminariets<br />
nedlæggelse<br />
Fra seminariets overlevelseskamp i 1980’erne.<br />
Klistermærker fremstillet på de studerendes initiativ,<br />
tegnet af Claus Krogh Madsen<br />
87
88<br />
Senere blev der udarbejdet flere forslag til at genoptage læreruddannelsen<br />
i nye former på seminariet. Men politisk kunne der ikke skabes<br />
tilslutning til disse forslag i en periode, hvor reduktionen af seminariekapaciteten<br />
ikke var afsluttet. I en korrespondance om et af forslagene<br />
havde Bertil Haarder med håndskrift tilføjet følgende meget<br />
sigende bemærkning: “Vi nedlægger seminarier i øjeblikket” 180 .<br />
Når der skal gives forklaringer på, hvorfor <strong>Ranum</strong> ikke som tidligere<br />
havde styrke til at modstå krisen, skal mange forhold tages i betragtning.<br />
Her skal blot nævnes to omstændigheder, som kunne tænkes at<br />
have svækket mulighederne for at mobilisere det lokalpolitiske engagement,<br />
der skulle bære argumentationen om seminariets egnspolitiske<br />
betydning. For det første var den tætte kontakt mellem seminarium<br />
og egn blevet udtyndet i løbet af 60’erne og 70’erne bl.a. på<br />
grund af kantine- og kollegiebyggeriet, som efterhånden udkonkurrerede<br />
byens pensionater og den private værelsesudlejning. Og for det<br />
andet havde ledelsesskiftet på seminariet i begyndelsen af 70’erne også<br />
ændret relationerne mellem seminariet og lokalsamfundet. Rektor<br />
Fuglsang-Damgaard fik en lang funktionsperiode i <strong>Ranum</strong> fra 1947<br />
og frem til sin død i 1971. I denne periode opbyggede han – som<br />
tidligere omtalt – et tæt forhold til egnen og var i en længere periode<br />
medlem af <strong>Ranum</strong>-Malle sogneråd og senere af Løgstør byråd. Hans<br />
efterfølger på posten Erik Svart valgte at prioritere sit ledelsesarbejde<br />
med mindre vægt på de udadvendte funktioner i forhold til lokalområdet<br />
og større vægt på relationerne til centraladministrationen og de<br />
faglige organisationer ud fra en opfattelse af, at det var her han bedst<br />
180<br />
Peter Ussing Olsen, Lille by – hvad så? Historien om <strong>Ranum</strong> Uddannelsescenter,<br />
Krejls Forlag, 1993, s. 193<br />
kunne varetage seminariets interesser 181 . I forvaltningen af rektors<br />
vanskelige dobbeltrolle – seminariets repræsentant i ministeriet og<br />
ministeriets repræsentant på seminariet – skete der således nogle<br />
forskydninger, som gjorde det svært at fastholde den politiske reservekapital,<br />
som seminariet gennem en lang årrække havde opbygget i<br />
lokalområdet. I den akutte krisesituation kunne den ikke genskabes<br />
med et snuptag 182 .<br />
I et sådant tilbageblik er der mange “måske’er” og “hvis’er”. Men alle<br />
parter – lærere, studerende, rektor og de lokale politikere – har utvivlsomt<br />
gjort, hvad de mente, gavnede seminariet mest. Bagklogskabens<br />
bedrevidenhed og de mange følelser, som er knyttet til denne sag, skal<br />
heller ikke tilsløre, at de objektive omstændigheder, som seminariet<br />
denne gang var oppe imod, havde en helt anden karakter end ved<br />
tidligere nedlæggelsestrusler. Økonomisk krise, lærerarbejdsløshed og<br />
sidst men ikke mindst det stærkt reducerede ansøgertal til seminariet<br />
levnede ikke mange muligheder for at komme ud af forløbet med<br />
læreruddannelsen i behold. Når det i samme periode lykkedes andre<br />
steder – f.eks. i Nr. Nissum – skyldtes det en helt enestående kombination<br />
af politiske og ideologiske faktorer.<br />
Læreruddannelsen gik tabt for <strong>Ranum</strong>. Men når det endelige regnskab<br />
skal gøres op, må det ikke glemmes, at den kompensation, som<br />
<strong>Ranum</strong> modtog i 1984, nemlig det socialpædagogiske seminarium,<br />
181<br />
Erik Svart havde været medlem af seminarieplanlægningsudvalget (”slagteriudvalget”)<br />
som Dansk Seminarieforenings repræsentant. Ved Svarts indsættelse som rektor<br />
1971 blev han mødt af en stor demonstration fra de studerendes side. Seminariets lærere<br />
og studerende udsendte i duplikeret form Hvidbog om rektoransættelsen ved <strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium, 1971<br />
182<br />
Allerede i 1980 havde et flertal i kommunalbestyrelsen markeret, at der var grænser<br />
for, hvilke ofre kommunen ville bringe for at fastholde seminariet. En projekteret<br />
udbygning af <strong>Ranum</strong> Øvelsesskole med en klynge ønskede et flertal i kommunalbestyrelsen<br />
ikke at gennemføre trods seminariets indtrængende anbefaling
ikke blev ydet andre steder, da der efterfølgende blev nedlagt lærerseminarier.<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> kunne fungere videre, men med en<br />
uddannelse som i langt mindre grad tiltrak sig lokalsamfundets og<br />
den store offentligheds opmærksomhed 183 .<br />
Optaget til læreruddannelsen på seminariet blev indstillet fra sommeren<br />
1984, og i 1987 blev de sidste lærere dimitteret fra seminariet.<br />
Dimissionen blev afviklet under former, som viste at nedlæggelsen af<br />
læreruddannelsen havde skabt stor bitterhed og frustration i lærergruppen<br />
og efterladt dybe sår i lokalsamfundet. Hovedparten af seminariets<br />
lærere og de fleste af årgangens dimittender udeblev fra den<br />
officielle dimission i seminariets festsal, hvor undervisningsinspektør<br />
Tage Kampmann på ministeriets vegne lukkede læreruddannelsen i<br />
<strong>Ranum</strong>. I stedet blev der afholdt en alternativ dimission andet steds i<br />
byen.<br />
183 En lang række andre initiativer som blev iværksat under navnet ”<strong>Ranum</strong> Uddannelsescenter”<br />
er udførligt omtalt i Peter Ussing Olsen, Lille by – hvad så? Historien om<br />
<strong>Ranum</strong> Uddannelsescenter, Krejls Forlag, 1993. De fleste af disse foranstaltninger – datahøjskole,<br />
eksportakademi, center for integreret medicin og kunstskole – fik kun en<br />
kortere levetid<br />
Den officielle dimission i 1987.<br />
Undervisningsinspektør Tage Kampmann,<br />
som på ministeriets vegne lukkede læreruddannelsen i <strong>Ranum</strong>,<br />
sidder som nr. to fra venstre i forreste række<br />
Den alternative dimission i 1987<br />
89
90<br />
4 <strong>Ranum</strong> Pædagogseminarium<br />
1984-<strong>2011</strong><br />
Undervisningsminister Bertel Haarder havde i forbindelse med<br />
lukningen af læreruddannelsen tilkendegivet, at <strong>Ranum</strong> som kompensation<br />
skulle have et tresporet socialpædagogisk seminarium.<br />
I 1984 blev de første pædagogstuderende optaget på seminariet.<br />
Institutionen <strong>Ranum</strong> Statsseminarium var dermed omdannet til et<br />
pædagogseminarium, som frem til 1992 var hjemsted for den socialpædagogiske<br />
uddannelse og derefter for den ny fælles pædagoguddannelse<br />
184 . Seminariet fik en levetid på knap 27 år. I januar <strong>2011</strong> blev<br />
det sidste hold pædagoger dimitteret fra seminariet, hvis bygninger<br />
allerede i 2009 var blevet afhændet til andet formål. Dermed var der<br />
sat punktum for en næsten 200-årig uddannelseshistorie, som i tid<br />
rækker tilbage til oprettelsen af det kongelige skolelærerseminarium i<br />
Snedsted i 1812.<br />
Organisatorisk kom det nye pædagogseminarium i <strong>Ranum</strong> til at føre<br />
en omtumlet tilværelse i sit korte liv. Perioden fra årtusindskiftet og<br />
fremefter var de store fusioners tid. I 2002 blev seminariet en del af<br />
det nydannede CVU Nordjylland 185 , som omfattede pædagog- og<br />
lærerseminarierne i Aalborg og Hjørring. Medlemskabet heraf varede<br />
dog kun kort tid. Allerede med virkning fra 2004 valgte <strong>Ranum</strong> at<br />
udtræde af dette CVU til fordel for et medlemskab af CVU Midt-Vest,<br />
som var dannet af lærer- og pædagogseminarierne i Viborg, Ikast,<br />
Nørre Nissum og Skive samt tekstilseminariet i Skals. Da CVU Midt-<br />
Vest i 2008 fusionerede med en række andre CVU’ere i Jylland til<br />
184<br />
En reform af pædagoguddannelsen i 1992 betød, at den tidligere grendeling mellem<br />
social-, børnehave- og fritidspædagoger blev ophævet og erstattet af en fælles pædagoguddannelse<br />
185<br />
CVU er en forkortelse af Center for Videregående Uddannelser<br />
Professionshøjskolen <strong>VIA</strong>, fulgte <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> med ind i den ny<br />
professionshøjskole. Undervejs i forløbet var seminariets HF-kursus<br />
blevet overtaget af amtet.<br />
En vanskelig start<br />
Pædagoguddannelsen fik ikke nogen let start i <strong>Ranum</strong>. Lokalt blev<br />
modtagelsen af den nye uddannelse præget af, at mange ikke opfattede<br />
den som en fuldgyldig kompensation for byens tab af læreruddannelsen.<br />
Pædagogseminariet var ikke det ”rigtige” seminarium.<br />
Hertil kom, at de faglige organisationer direkte modarbejdede det nye<br />
seminarium. Allerede før seminariets oprettelse havde pædagogseminariernes<br />
lærerforening henvendt til folketingets uddannelsesudvalg<br />
for, som den udtrykte sig, at påpege: ” ... det absurde i at oprette et<br />
socialpædagogisk seminarium i <strong>Ranum</strong>, hvor der ikke i miles omkreds<br />
findes relevante praktikinstitutioner. Samtidig kan man frygte, at der<br />
i seminariets begrænsede opland ikke vil være et tilstrækkeligt antal potentielle<br />
ansøger til uddannelsen, beliggenheden og transportvejen taget i<br />
betragtning” 186 . Efterfølgende opfordrede foreningen pædagogernes<br />
faglige organisationer, BUPL og SL 187 , til at undlade ethvert samarbejde<br />
med seminariet og nægte at stille praktikpladser til rådighed<br />
for dets studerende, således at de ikke ville være i stand til at fuldføre<br />
deres uddannelse.<br />
Trods de vanskelige startvilkår lykkedes det dog pædagogseminariet at<br />
overvinde forhindringerne og etablere sig som en uddannelsesinstitution<br />
med en fornuftig tilgang af studerende. Omkring årtusindskiftet,<br />
186<br />
Redegørelse fra seminarielærerforeningen (SLF) sendt til Folketingets Uddannelsesudvalg<br />
i 1984 vedr. problemerne om udbygningen af den socialpædagogiske uddannelse<br />
på nedlagte seminarier, her refereret fra Aase Riis, Seminarielærer Foreningens<br />
Historie, København, 1997, s. 161<br />
187<br />
Socialpædagogernes Landsforbund (SL) og Børne- og Ungdomspædagogernes<br />
Landsforbund (BUPL)
hvor seminariets elevbestand toppede, var der indskrevet ca. 360 studerende<br />
på uddannelsen.<br />
Studerende og seminarieliv på pædagoguddannelsen i <strong>Ranum</strong><br />
Pædagoguddannelsen var både med hensyn til indhold og studentergrundlag<br />
helt forskellig fra den læreruddannelse, som den havde afløst<br />
i <strong>Ranum</strong>. Uddannelsen var en mere praktisk orienteret uddannelse,<br />
hvor ca. 40 pct. af den samlede uddannelsestid blev gennemført som<br />
praktikperioder i pædagogiske institutioner. Uddannelsen kunne<br />
derfor afvikles med et betydeligt færre antal undervisere. Mens læreruddannelsen<br />
i 1977 havde 47 faste undervisere, var der på pædagoguddannelsen<br />
i år 2000 blot ansat 15 lærere 188 til at varetage undervisningen<br />
af de 360 studerende.<br />
Naturfagsundervisning på pædagoguddannelsen 2003<br />
188<br />
Heri er dog ikke medregnet underviserne på HF-afdelingen, som blev udskilt i<br />
1994<br />
Samtidig var det en helt anden type studerende, som rykkede ind på<br />
seminariet. Som tabel 21 og 22 viser, var de pædagogstuderende betydeligt<br />
ældre end de lærerstuderende – gennemsnitsalderen ved optag<br />
på uddannelsen var i 2001 28.9 år – og en langt større andel af dem,<br />
næsten 90 pct., var kvinder.<br />
Tabel 21<br />
Gennemsnitsalderen ved optag på pædagoguddannelsen<br />
på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2001<br />
Kilde: Seminariets studiestatistik<br />
Kvinder<br />
Gns.alder<br />
28.2 år<br />
Mænd 34.7 år<br />
I alt 28.9 år<br />
Tabel 22<br />
Kønsfordeling, optag på pædagoguddannelsen<br />
på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2001<br />
Antal Pct.<br />
Kvinder 103 88.0 %<br />
Mænd 14 12.0 %<br />
I alt 117 100.0 %<br />
Kilde: Seminariets studiestatistik<br />
91
92<br />
Mange af de pædagogstuderende – ca. 70 pct. – boede i parforhold,<br />
se tabel 22. Og bopælen under studiet var ikke længere <strong>Ranum</strong> men<br />
typisk en mindre by i nærområdet, hvor de boede sammen med ægtefælle<br />
eller samlever og for manges vedkommende også egne børn.<br />
De studerendes bopæl afspejlede også, at det geografiske rekrutteringsområde<br />
til uddannelsen var indsnævret til omegnskommunerne i<br />
Vesthimmerland og Hanherred, se tabel 23.<br />
Tabel 23<br />
De studerendes bopælsstatus,<br />
pædagoguddannelsen på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2002<br />
Antal Pct.<br />
Alene 44 16.3 %<br />
Hjemme hos forældre<br />
5 1.8 %<br />
Sammen m. samlever<br />
189 70.0 %<br />
Sammen m. ven/<br />
veninde<br />
8 3.0 %<br />
Andre/ubesvaret 24 8.9 %<br />
I alt 270 100.0 %<br />
Kilde: Studiesocial undersøgelse på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2002<br />
Tabel 24<br />
Geografisk rekruttering,<br />
optag på pædagoguddannelsen på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2001<br />
Antal Pct.<br />
Nærområdet* 75 64.1 %<br />
Øvrige Himmerland 16 13.7 %<br />
Ålborg-området 10 8.6 %<br />
Hobro-området 11 9.4 %<br />
Thisted-området 1 0.8 %<br />
Andre områder 4 3.4 %<br />
I alt 117 100.0 %<br />
*Brovst, Fjerritslev, Løgstør, Aars, Nibe og Farsø<br />
Kilde: Seminariets studiestatistik<br />
Også med hensyn til uddannelsesbaggrund adskilte de pædagogstuderende<br />
sig fra de tidligere lærerstuderende, se tabel 25. Mindre end<br />
halvdelen af de pædagogstuderende mødte op med en gymnasial uddannelse,<br />
mens de øvrige havde en erhvervsfaglig uddannelse eller en<br />
relevant praksiserfaring kombineret med prøve i nogle HF-fag. Socialt<br />
var deres baggrund domineret af ikke-boglige uddannelsesmiljøer, se<br />
tabel 26.
Tabel 25<br />
Uddannelsesbaggrund ved optag på<br />
pædagoguddannelsen på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2001<br />
Antal Pct.<br />
Gymnasial<br />
uddannelse<br />
39 33.3 %<br />
Erhvervsfaglig<br />
uddannelse<br />
42 35.9 %<br />
2 HF fag mv. 32 27.4 %<br />
Dispensation 4 3.1 %<br />
I alt 117 100.0 %<br />
Kilde: Seminariets studiestatistik<br />
Tabel 26<br />
Studerende fordelt efter farens stilling,<br />
pædagoguddannelsen på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2002<br />
Antal Pct.<br />
Selvstændig 39 14.5 %<br />
Funktionær, tjenestemand<br />
32 11.9 %<br />
Faglært arbejder 56 20.7 %<br />
Ufaglært arbejder 37 13.7 %<br />
Pensionist, efterløn 66 24.4 %<br />
Andet 4 1.5 %<br />
Ubesvaret/ved ikke 36 13.3 %<br />
I alt 270 100.0 %<br />
Kilde: Studiesocial undersøgelse på <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 2002<br />
De pædagogstuderende var således en heterogen gruppe med vidt<br />
forskellige forudsætninger, som strakte sig fra den unge kvindelige<br />
student til den 35-årige mandlige tømrer, der efter flere års overvejelse<br />
kastede sig ud i en ny uddannelse. For at spænde over disse betydelige<br />
forskelle i de studerendes forudsætninger anvendte pædagoguddannelsen<br />
den problem- og projektorganiserede undervisningsform med<br />
stor vægt på de tværfaglige aktiviteter modsat den mere stringente<br />
faglige undervisning, som havde præget læreruddannelsen. Afstanden<br />
mellem de to uddannelser – både mede hensyn til studerende, indhold<br />
og form – var utvivlsomt en væsentlig forklaring på, at ingen af<br />
de ledige undervisere fra læreruddannelsen fik ansættelse på pædagoguddannelsen.<br />
93
94<br />
Med dominansen af ældre studerende, der – ligesom mange af uddannelsens<br />
lærerne – ikke havde bopæl i <strong>Ranum</strong> og som i store perioder<br />
var i praktik andre steder, faldt forudsætningerne for tidligere<br />
tiders ”campusliv” bort. Studieliv, familieliv, arbejdsliv og fritidsliv<br />
blev adskilte størrelser, og seminariet blev forvandlet til en ”kl. 8-14<br />
institution” ligesom seminarierne i de større byer. Den udtynding af<br />
kontakten mellem seminariet og egnen, som allerede havde været på<br />
vej i læreruddannelsens sidste tid, slog nu kraftigt igennem. Nogle<br />
af seminariets gamle kulturtilbud – ”Musik og Ungdom”, filmklubben<br />
og teaterforeningen – forsøgte at forsætte deres aktiviteter, men<br />
måtte efterhånden erkende at grundlaget ikke længere var til stede.<br />
De kulturelle og sociale aktiviteter blev i stedet en integreret del af<br />
undervisningen på seminariet. Det bidrog til at give liv og afveksling i<br />
undervisningen, men også til at lukke seminariet for byens og egnens<br />
befolkning. Seminariets kulturelle højskolefunktion var på retur.<br />
Dimissionsforestilling på pædagogseminariet 2005<br />
Tabel 27<br />
Ansøgere og studenterbestand,<br />
<strong>Ranum</strong> Pædagogseminarium 2009-2010<br />
Ansøgere<br />
(<strong>Ranum</strong> som<br />
1. prioritet)<br />
Studenterbestand<br />
1999 142<br />
2000 135 353<br />
2001 119 353<br />
2002 79 362<br />
2003 57 355<br />
2004 53 302<br />
2005 71 -<br />
2006 76 270<br />
2007 66 236<br />
2008 27 166<br />
2009 14 122<br />
2010 - 55<br />
Kilde: KOT Hovedtal 1999-2008 og seminariets regnskaber og studieregister<br />
Pædagoguddannelsen lukker<br />
Efter nogle år med relativ stabil tilgang til pædagoguddannelsen<br />
begyndte søgningen at falde efter årtusindskiftet. <strong>Ranum</strong> blev igen<br />
hårdt ramt, se tabel 26.<br />
Den truende situation blev anledningen til, at <strong>Ranum</strong> tog sit medlemskab<br />
i CVU Nordjylland op til kritisk overvejelse. Overvejelserne
førte til, at seminariet udmeldte sig af CVU Nordjylland og søgte<br />
optagelse i CVU Midt-Vest med virkning fra 2004. Begrundelsen for<br />
dette drastiske skridt 189 var ønsket om at supplere seminariets grunduddannelse<br />
med efteruddannelsesaktiviteter for de pædagogiske institutioner<br />
i seminariets opland. I CVU Nordjylland var disse aktiviteter<br />
blevet koncentreret på seminarierne i Ålborg og Hjørring. Forventningen<br />
var, at CVU Midt-Vest med sin geografisk set mere decentrale<br />
struktur ville være rede til at placere sådanne aktiviteter i <strong>Ranum</strong>.<br />
Samtidig udviklede seminariet en netbaseret version af pædagoguddannelsen<br />
i håbet om, at man ad denne vej kunne udvide sit geografiske<br />
rekrutteringsopland, der efterhånden havde indsnævret sig til de<br />
tyndt befolkede nærkommuner.<br />
Begge initiativer bar frugt. CVU Midt-Vest henlagde i de følgende<br />
år en række større efteruddannelsesaktiviteter til seminariet. Det<br />
skabte liv og fornyet optimisme på stedet. Og med udbuddet af den<br />
netbaserede uddannelse viste det sig, at seminariet havde ramt et uddannelsesbehov<br />
hos en række ikke-uddannede medarbejdere på pædagogiske<br />
institutioner. Mange i denne gruppe ville gerne i gang med en<br />
pædagoguddannelse, når den fandt sted under former, som gjorde det<br />
muligt for dem at fastholde deres arbejde. Fra 2004 begyndte ansøgertallet<br />
til <strong>Ranum</strong> derfor på ny at stige.<br />
Men i det store perspektiv var tidsånden og uddannelsespolitikken<br />
ikke på <strong>Ranum</strong>s side. De unge søgte mod de større byers ”caféliv”, og<br />
uddannelsespolitisk var signalet ”stort er godt”. I dette billede var der<br />
ikke længere plads til en lille institution med en beliggenhed i, hvad<br />
der nu i den offentlige debat blev betegnet som et udkantsområde.<br />
Fra 2007 blev markedsføringen af seminariet som uddannelsessted<br />
189<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> var den første institution i landet som skiftede CVU-medlemsskab<br />
kraftigt neddroslet, og i 2008 besluttede professionshøjskolen <strong>VIA</strong><br />
som den nye ejer af seminariet at afhænde seminariebygningerne og<br />
lukke sine uddannelsesaktiviteter på stedet i januar <strong>2011</strong>.<br />
Den ”glemte” institution<br />
Pædagogseminariet måtte i sin forholdsvis korte levetid affinde sig<br />
med at være den ”glemte” institution. Selv om der – som tidligere<br />
omtalt – på et tidspunkt var ca. 360 indskrevne studerende på seminariet,<br />
stødte man i offentligheden hyppigt på den påstand, at ”seminariet<br />
var lukket”. Lokalpolitisk nød institutionen ringe bevågenhed.<br />
Den havde mistet sin store økonomiske og kulturelle betydning for<br />
egnen, og var i den ny storkommune Vesthimmerland blot en blandt<br />
mange uddannelsesinstitutioner – og nu oven i købet placeret uden<br />
for den ny kommunes hovedbyer. I modsætning til lærerseminariet,<br />
hvis lukning i 1984 gav anledning til omfattende protester i lokalsamfundet,<br />
foregik pædagogseminariets afvikling langt fra offentlighedens<br />
søgelys og uden indsigelser fra lokalpolitisk hold.<br />
Trods sin korte levetid nåede pædagogseminariet at sætte sig spor. I<br />
løbet af et kvart århundrede uddannede seminariet ca. 1.700 pædagoger.<br />
Mange af disse kom fra nærområdet og ville næppe have fået<br />
en videregående uddannelse, hvis ikke der havde været et seminarium<br />
lokaliseret her.<br />
I samarbejde med områdets pædagogiske institutioner gennemførte<br />
seminariet desuden en lang række forsøgs- og udviklingsarbejder og<br />
efteruddannelsesaktiviteter for institutionernes personale.<br />
Virkningerne af denne indsats vil række mange år frem i tiden.<br />
95
96<br />
Efterskrift<br />
Allerede i slutningen af 1900-tallet blev der sat spørgsmålstegn ved,<br />
om et seminarium ”ret kunne florere” 190 i en by som <strong>Ranum</strong>. Den<br />
”afsides beliggenhed” og de begrænsede muligheder for at skaffe alsidige<br />
øvelsesskolefaciliteter til seminarieeleverne var væsentlige argumenter<br />
imod seminariets placering. Dertil kom, at en landsby som<br />
<strong>Ranum</strong> efter manges opfattelse ikke kunne tilbyde elever og lærere et<br />
dannende og udviklende kulturliv. I 1930’erne blev presset mod de<br />
små landseminarier yderligere forstærket, da det blev en udbredt antagelse<br />
– ikke mindst i ministeriets embedsværk – at en moderne læreruddannelse<br />
stillede krav om velfungerende faglokaler, laboratorier og<br />
biblioteksforhold, som kun de store seminarier kunne honorere.<br />
Fra slutningen af 1990’erne er disse kulturelle og pædagogiske argumenter<br />
mod de små seminarier, blevet udbygget med en mere<br />
stringent økonomisk-administrativ diskurs, der peger på de mindre<br />
institutioners manglende effektiviserings- og kvalitetsudviklingspotentiale<br />
191 . De grundlæggende antagelser i denne diskurs er gledet ind<br />
som selvfølgelige forudsætninger for en uddannelsespolitik med fusioner<br />
og stordrift som sine overskrifter. I forlængelse heraf har perioden<br />
efter årtusindskiftet været de store og vedvarende fusioners epoke. For<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> blev det endestationen for institutionens lange<br />
rejse. Efter en århundrede lang kamp for sin eksistens måtte seminariet<br />
indstille sin virksomhed. Samme skæbne har ramt eller vil i løbet<br />
af ganske få år ramme andre ”afsides beliggende” institutioner.<br />
190 Udtrykket blev anvendt i 1893 af seminariets daværende forstander J.L. Faartoft<br />
191 Det 21. århundredes udannelsesinstitutioner. Debatoplæg om de videregående uddannelsers<br />
institutionelle struktur, Undervisningsministeriet, 1998 og Redegørelse om de<br />
videregående uddannelsers institutionelle struktur. Opfølgning på redegørelse om samme<br />
emne fra januar 1998, Undervisningsministeriet, 1998<br />
Et langt kapitel i dansk uddannelseshistorie er hermed afsluttet. På<br />
falderebet kan der være grund til at understrege, at disse institutioner<br />
– herunder også <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> – har dannet ramme om mange<br />
tusinde elevers og læreres studie- og arbejdsliv. Betragtet med metropolernes<br />
blik har det været et liv i det mørke ”Udkantsdanmark”. Men<br />
set indefra har det for deltagerne været et liv ”midt i verden” forbundet<br />
med de særlige pædagogiske og kulturelle udfordringer, som stilles på<br />
et sted, hvor ”Kulturens Bord ikke står dækket med raffinerede og kostelige<br />
Retter”, men hvor man ”selv tager fat på at lave Maden” 192 . Glemmes<br />
skal det heller ikke, at mange unge fra ”uddannelsesfremmede”<br />
miljøer har gennemført en videregående uddannelse netop på grund<br />
af disse institutioners ”afsides” beliggenhed. Med centraliseringen af<br />
samfundets uddannelsestilbud er der grund til at frygte, at uddannelsesniveauet<br />
i disse områder vil falde.<br />
Tilbage står blot at konstatere, at det store flertal af unge uddannelsessøgende<br />
har ”stemt med fødderne”. Fremtiden tilhører de store<br />
flerfaglige uddannelsesenheder i storbymiljøerne. Her vil studielivet<br />
udfolde sig under helt andre former end i den gamle seminarieby<br />
<strong>Ranum</strong>.<br />
192 Formuleringerne er hentet fra Richardt Gandrups artikel ”Et underkendt Kulturcentrum”<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong> – 1948, Aarhus, 1948, s. 60-67
Bilag:<br />
Forstandere og rektorer ved<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> <strong>1848</strong>-2006<br />
Læreruddannelsen.ved.<strong>Ranum</strong>.<strong>Seminarium</strong><br />
<strong>1848</strong>-1851 Ludvig Christian Müller<br />
1851-1859 Andreas P. Lunddahl<br />
1859-1864 Adam K. Fabricius<br />
1864-1869 Viggo A.V. Vilhelm Driebein<br />
1869-1878 Andreas F. Krarup Vilstrup<br />
1878-1892 Jørgen C. Sørensen<br />
1892-1896 Johannes L. Faartoft<br />
1896-1899 Nicolai A. Larsen<br />
1899-1924 Peter Taaning<br />
1924-1937 Chr. P.N. Høirup<br />
1937-1944 Harald Smith<br />
1944-1947 Aage Morville<br />
1947-1971 Adelbert Fuglsang-Damgaard<br />
1971-1987 Erik Svart<br />
Pædagoguddannelsen.ved.<strong>Ranum</strong>.<strong>Seminarium</strong>.<br />
1984-1987 Erik Svart<br />
1987-1994 Jørgen Banke (konstitueret)<br />
1994-2001 Vagn Jørgensen<br />
2001-2006 Hans Støttrup Jensen<br />
I 2006 blev pædagogseminarierne i <strong>Ranum</strong>, Viborg og Ikast<br />
fusioneret med fælles studierektor i Viborg<br />
97
98<br />
Kilder og litteratur<br />
Arkivmateriale<br />
Landsarkivet.i.Viborg.(LAV)<br />
C640 <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
C002 Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
B004 Viborg Stiftsamt<br />
Henvisninger til arkivmaterialet er<br />
præciseret i fodnoterne på følgende måde (eksempler):<br />
LAV C640-13, <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Kopibog 1880-1897, Faartofts<br />
skrivelse til ministeriet af 23/7-1895<br />
LAV C0002-887, Direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>, Ministerielle<br />
skrivelser til direktionen for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> 1854-57, Koncept til<br />
direktionens skrivelse til ministeriet dateret 17/9-1857<br />
LAV B004-1168, Viborg Stiftsamt, Journalsager vedr. <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
1890-1903, direktionens skrivelse til ministeriet af 2/8-1893<br />
Arbejderbevægelsens.arkiv<br />
Fra Hartvig Frischs arkiv er anvendt:<br />
Kasse 10, læg 26: Tale ved <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s 100-års fest, 1948<br />
Seminariets.blade,.skrifter.og.beretninger<br />
Elevblade.og.årsskrifter<br />
Båndet, Medlemsblad for <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Elevforening, udkom<br />
i perioden1927-1970, desuden suppleret med årsskrifter i perioden<br />
1944-1962<br />
<strong>Ranum</strong> Staten Årsskrift, udgivet af Foreningen for tidligere elever og<br />
lærere ved <strong>Ranum</strong> Statsseminarium, udkom i perioden 1970-2004<br />
Større.festskrifter<br />
C.M.C. Kvolsgaard, Seminariet i Snedsted 1812-48 og <strong>Ranum</strong> <strong>1848</strong>-<br />
98 i Anledning af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Jubilæum, Aalborg, 1898 (udgivet<br />
i anledning af seminariets 50 års jubilæum)<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium <strong>1848</strong> – 1948, Universitetsforlaget i Aarhus<br />
1948 (udgivet i anledning af seminariets 100 års jubilæum)<br />
<strong>Ranum</strong> Staten Årsskrift 1974, <strong>Ranum</strong> Statsseminarium 125 år (årskriftet<br />
udgivet som festskrift i anledning af seminariets 125 års jubilæum)<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium 150 år <strong>1848</strong>-1998, Bjerringbro, 1998 (udgivet<br />
i anledning af seminariets 150 års jubilæum)
Dimittend-.og.personalefortegnelser<br />
Ejnar Poulsen, <strong>Ranum</strong> Staten, 1849-1949, Skive, 1949<br />
Skjold Hansen, RS - Blå Bog, Personale ved <strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
gennem 60 år og nutidstræk fra seminariets og øvelsesskolens historie til<br />
foråret 1984, 1984<br />
Seminariets.årsberetninger<br />
<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i undervisningsåret ... udkom i perioden<br />
1879-1949<br />
Aviser<br />
Løgstør Avis<br />
Dagens Nyheder<br />
Aalborg Stiftstidende<br />
Litteratur<br />
Betænkning nr. 531, Betænkning afgivet af det af undervisningsministeren<br />
nedsatte udvalg vedrørende seminarieplanlægning, 1969<br />
Braad, Karen B. m.fl., - for at blive en god lærer. Seminarier i to århundreder,<br />
Syddansk Universitetsforlag, 2005<br />
Dansk Biografisk Leksikon bind 10, København, 1982<br />
Det 21. århundredes udannelsesinstitutioner. Debatoplæg om de videregående<br />
uddannelsers institutionelle struktur, Undervisningsministeriet,<br />
1998<br />
Redegørelse om de videregående uddannelsers institutionelle struktur.<br />
Opfølgning på redegørelse om samme emne fra januar 1998, Undervisningsministeriet,<br />
1998<br />
Gandrup, Richardt, ”Et underkendt Kulturcentrum”, i <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
<strong>1848</strong> – 1948, Aarhus, 1948, s. 60-67<br />
Hansen, Skjold, ”Træk fra 175 års virke for dansk skole” i <strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium, 150 år <strong>1848</strong>-1998, Bjerringbro, 1998<br />
Hartling, Mads, ”Fra min <strong>Ranum</strong>tid” i <strong>Ranum</strong> Statsseminarium <strong>1848</strong><br />
– 1948, Universitetsforlaget i Aarhus, 1948, s. 48-54<br />
Jensen, Hans Støttrup, ”Kaalund-Jørgensen-affæren på <strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
– en udløber af restopgøret efter besættelsen”, i Uddannelseshistorie<br />
2009, 43. årgang, s. 55-87<br />
Jensen, Hans Støttrup og Krogstrup, Hanne, <strong>Ranum</strong> Statsseminarium<br />
og det lokale samfund, Løgstør Kommune, 1984<br />
99
100<br />
Kampmann, Tage, Kun spiren frisk og grøn ... Læreruddannelse 1945-<br />
1991, Odense Universitetsforlag, 1991<br />
Kjær, Niels ”Fra Snedsted til <strong>Ranum</strong>. En Seminarieflytnings Historie”<br />
i <strong>Ranum</strong> Statsseminarium <strong>1848</strong> – 1948, Universitetsforlaget i Aarhus,<br />
1948, s. 7-23<br />
Kjær, Niels, ”<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i Besættelsesaarene” i <strong>Ranum</strong><br />
Statsseminarium <strong>1848</strong> – 1948, Universitetsforlaget i Aarhus, 1948, s.<br />
75-84<br />
Kristiansen, Egon, ”Snedsteds <strong>Seminarium</strong>s kirkelige og folkelige<br />
betydning på egnen” i Historisk Årbog for Thy og Mors og V. Han Herred<br />
1978, s. 69-107<br />
Kristiansen, Egon, ”Snedsteds <strong>Seminarium</strong>s kirkelige og folkelige<br />
betydning i Nordjylland” i Vendsyssel Årbog 1986, s. 49-74<br />
Kvolsgaard, C.M.C., Seminariet i Snedsted 1812-48 og <strong>Ranum</strong> <strong>1848</strong>-<br />
98 i Anledning af <strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong>s Jubilæum, Aalborg, 1898<br />
Larsen, Joakim, Skolelovene af 1814 og deres Tilblivelse, København,<br />
1914<br />
Larsen, N.A., Dansk Skole-Stat, bd. IV, København, 1933-34<br />
Madsen, Karl Tøfting, ”Hvorledes var det i <strong>Ranum</strong> på ”min tid” ” i<br />
<strong>Ranum</strong> Staten, Årsskrift 1974, s. 54-57<br />
Marstrand, Even, ”Kilder til Kendskab om Arbejdsforholdene og<br />
Lønforholdene i 1870 og 1880”, i Nationaløkonomisk Tidskrift, Bind<br />
3, Række 34, 1926<br />
Meddelelser vedrørende Folkeskolen, Seminarierne mv., København,<br />
1933-1959 (fra 1943 med titlen Meddelelser om Folkeskolen, Ungdomsundervisningen<br />
og Læreruddannelsen)<br />
Nielsen, Karl, ”En afskedigelse i <strong>Ranum</strong>”, kronik i Aalborg Stiftstidende<br />
d. 1. september 1973<br />
Nielsen, Karl, ”Viborg stifts ældste seminarium” i Fra Viborg Amt<br />
1974, Årbog udgivet af Historisk Samfund for Viborg Amt, s. 73-130<br />
Olsen, Peter Ussing, Lille by – hvad så? Historien om <strong>Ranum</strong> Uddannelsescenter,<br />
Krejls Forlag, 1993<br />
Pedersen, Knud Erik, Lystgården, Gyldendal, 1984<br />
”<strong>Ranum</strong> Statsseminarium i sociologisk belysning”, <strong>Ranum</strong> Staten<br />
Årsskrift 1978<br />
Riis, Aase, Seminarielærer Foreningens Historie, København, 1997<br />
Skjoldborg, Johan, Min Mindebog. Barndommens Dage, København,<br />
1943, s. 142-43<br />
Smitt, P.P., ”Vor Læreruddannelse” i Vor Ungdom, Tidsskrift for Opdragelse<br />
og Undervisning, 1893
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong> er Nordjyllands ældste seminarium. I 1812 oprettede<br />
Frederik VI et kongeligt skolelærerseminarium i byen Snedsted<br />
i Thy ”for indtil 15 Subjekter af Bondestanden”. Under ledelse af den<br />
legendariske forstander Ludvig Chr. Müller blev dette seminarium i<br />
en beretning fra en udkant midt i verden<br />
<strong>Ranum</strong> <strong>Seminarium</strong><br />
<strong>1848</strong>-<strong>2011</strong><br />
<strong>1848</strong> flyttet til <strong>Ranum</strong> i Vesthimmerland. Bogen beretter om seminariets<br />
mange op- og nedture i mere end 160 år, og om det liv der<br />
udfoldede sig på seminariet og i seminariebyen <strong>Ranum</strong> frem til institutionens<br />
ophør i <strong>2011</strong>.