Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Nissen. file:///D:/NissenBergsoe.htm<br />
den, der vidste bedst Besked om Høiboen, og der<strong>for</strong><br />
kaldte Bønderne i Uglerup dem ogsaa <strong>for</strong> „Nabo og<br />
Høibo“, og mente, at de i mange Ting stod saadan i Pagt<br />
med hinanden.<br />
Det gjorde de nu ogsaa paa en vis Maade; thi naar<br />
Palle vilde have et <strong>for</strong>svarligt Stykke Smedearbeide, saa<br />
tog han ikke til Smeden i Uglerup. Nei, han ventede til<br />
<strong>det</strong> blev Fuldmaane, og naar han da saae Røg staa op<br />
over Toppen af Baunebjerg, saa vidste han at Raginald<br />
smeddede, og saa gik han derover.<br />
Saaledes kom han da en Aften og spurgte Raginald,<br />
om han kunde smedde ham et Plovjern.<br />
„Smal Sag!“ sagde Raginald haanligt. „Vil Du ikke<br />
hellere have et Sværd?“<br />
„Nej, dem trænger vi ikke til nu,“ svarede Palle.<br />
„Saa maa <strong>det</strong> staa ilde i Lan<strong>det</strong>,“ sagde Raginald.<br />
„Kom imorgen ved Midnatstide og hent din Jordrager.“<br />
Da Palle næste Midnat kom til Høien, stod den klare<br />
Lue ud ad den saa stærkt, som aldrig til<strong>for</strong>n. Bag nogle<br />
store Sten sad Raginald og travlede med et Par<br />
Rugstraa, som Vinden havde blæst overkors paa en stor<br />
Dynge Vaaben, kunstfærdig indlagte med Guld og Sølv,<br />
der glimrede i Maanelyset. Mellem dem laa Spænder,<br />
Ringe, Kjæder og Drikkehorn, Alt af <strong>det</strong> pureste Guld<br />
<strong>—</strong> aldrig havde Palle troet, at der var saadanne Ting til<br />
i Verden. Han støttede sig til sin Stav, mens han stod og<br />
saae til; men hvordan saa Raginald end bar sig ad,<br />
kunde han dog ikke faae de to Straa ud af deres Stilling.<br />
Tilsidst blev han ganske sort af Ærgrelse. Øinene lyste<br />
paa ham som glødende Kul og saa raabte han rigtig<br />
troldarrig:<br />
„Hid og Did gjør mig Skræk !<br />
Hid og Did, vil I væk!“<br />
Men Straaene blev liggende overkors, ganske som<br />
før, hvormeget saa Raginald pustede paa dem. „Hvad<br />
blæser Du saadan <strong>for</strong>?“ spurgte Palle. „Dine Kinder er<br />
jo nærved at revne.“<br />
Da saae Raginald rigtig bedrøvet paa ham og sagde:<br />
„Vidste Du, hvad jeg veed, saa pustede Du dine Lunger<br />
itu. To tusende Aar har jeg været om at smedde, hvad<br />
der ligger, og nu har Hid og Did lagt sig over dem, saa<br />
jeg aldrig faaer dem tilbage i Høien mere.“<br />
„Ikke An<strong>det</strong>!“ sagde Palle og tog Straaene bort.<br />
Da drønede <strong>det</strong> i Høien med Klang som om hundrede<br />
Kister smækkede i. Ilden slukkedes; men op mellem<br />
Stenene skød sig et blankt Plovjern, og en Stemme<br />
raabte dybt nede under Jorden:<br />
58 of 83 19-03-2009 20:46