Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Nissen. file:///D:/NissenBergsoe.htm<br />
Da jeg haver elsket Dig paa den Skabning, Du<br />
fik af Skaberen, men ikke haver bevaret <strong>for</strong> Dig,<br />
<strong>for</strong>di Du haver La<strong>det</strong> Dig tage ved næsen af Utøiet,<br />
hvor <strong>for</strong> jeg Varede Dig, Hvoraf Du Lo. Og Da jeg<br />
ikke kan Gaa med din næse, som er til grin <strong>for</strong> Dig<br />
og til sorig <strong>for</strong> mig, og ike Staaer til Helbredelse.<br />
Og jeg har nu taget mig en ny Kjørhest, som jo Kan<br />
være Dig <strong>det</strong> Samme, hvad Hun heder, men der<strong>for</strong><br />
er dog Hendes Næse ingen Tud.<br />
Din <strong>for</strong>doms elskede ven<br />
Ole Snærup.“<br />
Sidse maatte læse Brevet to Gange inden hun <strong>for</strong>stod<br />
<strong>det</strong>. Men da <strong>det</strong> saa gik op <strong>for</strong> hende, at Ole, hendes Ole,<br />
havde <strong>for</strong>ladt hende i Ulykken og taget sig en ny<br />
Kjæreste, saa blev hun saa kold som Is <strong>—</strong> af alle<br />
Ulykker var <strong>det</strong>te den værste. Hun lagde Brevet ned<br />
ovenpaa sit Udstyr, lukkede Dragkisten til, og saa tog<br />
hun blot et sort Bindeklæde om Hove<strong>det</strong>, An<strong>det</strong><br />
behøvede hun ikke til <strong>det</strong>, hun nu vilde gjøre.<br />
Saa kom hun ud i Gaarden <strong>—</strong> hun gik ligesom i<br />
Søvne. Det sjapregnede, men Luften var mild som ved<br />
Foraarstide. Saa gik hun bagom Gaarden hen til<br />
Smedens Vanding <strong>—</strong> der var druknet Folk i den før; <strong>det</strong><br />
vidste hun. Fuldmaanen stod og brødes med<br />
Regnskyerne, men der var Lys nok til at hun kunde se<br />
Van<strong>det</strong>, som i smaa Skvulp tørnede ind mod Bredden.<br />
Men i<strong>det</strong> hun gik ned ad Brinken der, hvor hun vidste,<br />
at der var dybest, blev Luften med Et saa underlig kold<br />
omkring hende, og i<strong>det</strong> hun satte Foden til Van<strong>det</strong>, skød<br />
der sig en lang, hvidskinnende Stribe hen over <strong>det</strong>. Den<br />
bredte sig ud til alle Sider ligesom Grene af Staal, og da<br />
Sidse vilde træde i Van<strong>det</strong>, traadte hun paa Is <strong>—</strong> hele<br />
Vandingen var lagt til i <strong>det</strong> samme.<br />
Hun mente, at hun havde seet feil, og at den dog<br />
havde været tillagt , og saa gik hun tværs over den, op<br />
over Markerne og ned til Aaen <strong>—</strong> den kunde da ikke<br />
fryse til, vidste hun. Hun saae oppe fra Banken, at den<br />
løb; hun hørte tydeligt Bølgerne, som rislede ind under<br />
Broen; men da hun kom til den dybe Hulke i Nærheden<br />
af Laus Pæns Gaard, saa skete <strong>det</strong> Samme som før: Aaen<br />
stivnede som Glas, og laa som et blankt, bugtet Sværd<br />
mellem Bakker og Enge.<br />
Hun blev ved at følge den; men der var ikke <strong>det</strong> Sted,<br />
hvor hun kunde komme ud. „Herregud!“ jamrede hun,<br />
„at jeg ikke kan komme af med <strong>det</strong> usle Liv! Og jeg er<br />
dog saa kjed af at leve!“ Og saa gik hun videre; men Alt<br />
var frossent, Alt var dødt.<br />
Da hørte hun paa engang Violiner og Klarinetter<br />
51 of 83 19-03-2009 20:46