Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Nissen. file:///D:/NissenBergsoe.htm<br />
trimlede lige ned i grøften, hvor han skjulte sig i en<br />
Stenkiste.<br />
„Kom med!“ raabte han til Søren og vinkede ad ham.<br />
Søren sprang ned i Grøften; men han var meget <strong>for</strong><br />
stor til at kunne kravle ind under Stenkisten, selvom<br />
han krøb paa alle Fire.<br />
„Bid i den,“ sagde Thim og rakte ham en Regnfang,<br />
der voxede paa Grøftekanten.<br />
„Føi, hvor den snerper!“ sagde Søren, og i samme<br />
Øieblik følte han, at hele hans Krop snerpedes ind, saa<br />
at han mageligt kunde stikke ind under Stenkisten. Den<br />
saae tilsidst ud som en stor Kirkehvælving med<br />
Lysekroner af Fandens Mælkebøtter og Thymian.<br />
„Længere ind! Længere ind!“ hviskede Thim, og saa<br />
kom de til en høi Port med et Jernfaldgitter <strong>for</strong> <strong>—</strong> <strong>det</strong><br />
var Risten <strong>for</strong> Afløbsrenden fra Laden.<br />
„Sid op! Sid op!“ sagde Thim, og pegede paa to<br />
brune Heste, der stod inden<strong>for</strong> Gitteret.<br />
Søren satte sig op og nu pilede de to Heste afsted som<br />
om de kunde være Rotter <strong>—</strong> og <strong>det</strong> var de nok ogsaa.<br />
Det gik i Galop lige op ad Bakke, og et Øieblik efter stod<br />
de i Laden.<br />
„Tag nu lidt; men tag kun tidt;“ sagde Thim, og saa<br />
tog han eet Straa hist og eet Straa her, mens han gik ned<br />
ad Logulvet; men Søren saae godt, at han pillede de<br />
tungeste Ax ud, og <strong>det</strong> gjorde han saa med.<br />
Da de naaede den søndre Ende af Laden, gik de<br />
begge ud ad Kishullet <strong>—</strong> <strong>det</strong> var ligesom en hel<br />
Ladeport. Ligesom de kom ud i Maaneskinnet, syntes<br />
Søren, at Thamstrup Kirke var et høit Bjerg, og da han<br />
lidt efter mødte en Myre paa Veien, tog han Hatten af<br />
<strong>for</strong> den. Saa slog de ind over Engene. Græsset stod<br />
favnehøit over Hovederne paa dem, og da en Snegl faldt<br />
ned fra en Skræppe, havde den nær slaaet Søren ihjel.<br />
Men Alt, som de gik, syntes Søren, at han kom i de<br />
naturlige Folder igjen, og da de naaede op imod<br />
Langebjergsbanken, <strong>for</strong>ekom <strong>det</strong> ham, at han var lige<br />
saa før en Karl, som han alle sine Dage havde været, og<br />
han undrede sig blot over, at den Kjende Korn kunde<br />
tynge hans Skuldre saa haardt. Mens han <strong>for</strong>overbøiet<br />
skred op ad Banken, hørte han Thim stønne bag ved sig<br />
og sige: „Aa, væ! Aa, vok! Det volder de tre Havrestraa!<br />
Vi kommer aldrig over den Langebjerg Banke!“ <strong>—</strong><br />
„Saa lad os sætte os ned og ta'e et Pust,“ sagde<br />
Søren.<br />
„Pust? <strong>—</strong> Hvad er et Pust?“ spurgte Thim gispende.<br />
„Aa, <strong>det</strong> er saadan at sætte sig ned, smide Byrden fra<br />
sig og strække Lemmerne,“ sagde Søren, og smed sig i<br />
Græsset.<br />
Nu hørte han Larm bagved sig, ret som om et helt Hølæs<br />
24 of 83 19-03-2009 20:46