Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
Vilhelm Bergsøe. - Skolen for livet — det timelige.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Nissen. file:///D:/NissenBergsoe.htm<br />
Næseboer, saa den steilede derved. Søren troede, at nu<br />
var han da rent færdig; men i <strong>det</strong> Samme gjorde Nis sig<br />
lille, ikke større end en Mus, og med et Snuptag satte<br />
han sig lige ind i Hestens venstre Øre, saa at Søren ikke<br />
saae An<strong>det</strong> end Spidsen af hans røde Hue. Saa stak han<br />
Hove<strong>det</strong> ud, nikkede til Søren og raabte:<br />
„Smør nu paa, og kjør nu paa!<br />
Jorden skal revne, hvor Plovene gaa!“<br />
Derpaa slog han et stort Skrald med Tungen, ligesom en<br />
Pisk, og skreg:<br />
„Hyp mine Heste! Lad <strong>det</strong> nu skjære!<br />
Hyp vil I gaa, I Rallike–Mære !<br />
Ellers skal jeg noget An<strong>det</strong> Jer lære!“<br />
Nu trak Hestene til, saa Jorden fusede op om Plovjernet,<br />
som kunde <strong>det</strong> være Sødgrød. Søren løb hen til sin Plov,<br />
og der gik <strong>det</strong> ligedan. De Sorte trak Ploven saa let, at<br />
da de havde pløiet den halve Ager, var der ikke en<br />
Svedplet paa dem. Folk stod og <strong>for</strong>undrede sig over<br />
<strong>det</strong>te, og hvergang Plovene krydsede hinanden, hørte de<br />
en Stemme, som raabte: „Goddag, Søren!“ hvortil denne<br />
svarede: „Godnat, Thim !“ og saa kunde de jo nok<br />
tænke, at der Var Noget under <strong>det</strong>. Men hvad <strong>det</strong> var,<br />
kunde Ingen begribe; thi den Plov, som ingen Plovkarl<br />
havde, satte Furen lige saa ret og lige saa dyb, som den<br />
anden.<br />
Henad Eftermiddagen var Marken pløiet, og da<br />
Herremanden kom ud, <strong>for</strong> at se, hvorledes <strong>det</strong> gik, fandt<br />
han til sin store Forundring, at hele Arbei<strong>det</strong> var gjort,<br />
og at Hestene ikke feilede <strong>det</strong> Mindste.<br />
„Du er da Fanden til Plovkarl!“ raabte han. „Det bruger<br />
vi ellers otte Plove til. Hvad skal Du nu have i Dagløn?“<br />
„Hvad skal jeg <strong>for</strong>lange?“ hviskede Søren ind i Øret<br />
paa den Blakkede.<br />
„Bed ham om Den, der ligger,“ sagde Nis og pegede<br />
hen bag ved Hesten, „og lad mig faae den herop.“<br />
„Ja, hvis Naadigherren ikke tager mig <strong>det</strong> ilde op,“<br />
sagde Søren, „saa kunde jeg have svær Lyst til den<br />
Hestepære der.“<br />
„Er Du gal?“ sagde Herremanden. „Har Du ikke<br />
An<strong>det</strong> at bede om, saa tag alle dem, der ligger paa<br />
Marken.“<br />
„Tak, een er nok,“ sagde Søren. Saa langede han<br />
Pæren op til Thim, som puttede den i sin Hue. „Nu kan<br />
jeg vel spænde fra <strong>for</strong> i Dag?“ spurgte han.<br />
„Ja, spænd Du kun væk!“ sagde Herremanden. „Du<br />
er den knøveste Karl, jeg har havt <strong>—</strong> <strong>det</strong> er bare Skade,<br />
Du er saa tumpet.“<br />
Om Aftenen bar Søren sin egen Grød op i Kammeret.<br />
14 of 83 19-03-2009 20:46