Anbefalinger til forvaltningen af vildokser ved Knarmou Strandenge
Anbefalinger til forvaltningen af vildokser ved Knarmou Strandenge
Anbefalinger til forvaltningen af vildokser ved Knarmou Strandenge
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Anbefalinger</strong> <strong>til</strong><br />
FORVALTNINGEN AF VILDOKSER<br />
VED KNARMOU STRANDENGE<br />
Konsulentrapport <strong>til</strong> Aalborg Kommune<br />
Uffe Gjøl Sørensen<br />
UG Sørensen Consult<br />
Overgaden Oven Vandet 68, 2<br />
1415 København K
Rapport<br />
<strong>Anbefalinger</strong> <strong>til</strong> <strong>forvaltningen</strong> <strong>af</strong> <strong>vildokser</strong> <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong><br />
For Aalborg Kommune<br />
Af<br />
Uffe Gjøl Sørensen<br />
Miljørådgiver<br />
København, marts 2008<br />
© UG Sørensen Consult (tekst og fotos)<br />
Overgaden Oven Vandet 68, 2<br />
DK-1415 København K<br />
Telefon (45) 32 57 42 10<br />
Mobil (45) 24 21 42 21<br />
E-mail uffe@ugsorensen.dk<br />
Indholdsfortegnelse:<br />
Indledning…………………………………………………………………………. ……….. 5<br />
Avlsprojektet………………………………………………………………………………... 6<br />
Naturgrundlaget…………………………………………………………………………….. 10<br />
Fastlæggelse <strong>af</strong> bestandsstørrelse…………………………………………………………... 12<br />
Hensyn <strong>til</strong> flokadfærd………………………………………………………………………. 14<br />
Veterinære aspekter………………………………………………………………………… 16<br />
Forbedret fangstfold………………………………………………………………………… 17<br />
Lidt om navnet ’vildokse’………………………………………………………………….. 18<br />
Appendiks 1 – første forsøg på klassificering <strong>af</strong> bestanden……………………………….. 19<br />
Litteratur……………………………………………………………………………………. 20<br />
TAK<br />
Hans Peter Hansen (Vildmose<strong>til</strong>synet) har som vanligt bistået med gode svar på mine spørgsmål ●<br />
Margret Bunzel-Drücke (ABU, Bad Sassendorf, Tyskland) har løbende rådgivet ● Karsten<br />
Thomsen (Nepenthes) har kommenteret forslag <strong>til</strong> udvælgelseskriterier ● Jens Vinge (Aalborg<br />
kommune) har været overordnet ansvarlig for projektet og takkes for løbende bistand, diskussioner<br />
og vejledning.<br />
2
Forvaltning <strong>af</strong> <strong>vildokser</strong> <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong><br />
3
Indledning<br />
De udsatte <strong>vildokser</strong> i græsningsprojektet <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong> har vist, at de fint kan klare i<br />
området. De har udvist en meget høj grad <strong>af</strong> produktivitet med omkring en kalv per ko om året, og<br />
der har generelt ikke været særlige problemer i forhold <strong>til</strong> deres konstante udendørs liv gennem hele<br />
året. I den koldeste tid får de supplerende hø, men de har vist, at de fint kan klare sig i den danske<br />
vinter trods periode med kulde og sne. Det er endog allerede i februar-marts-april, at de fleste kalve<br />
bliver født.<br />
Vildoksernes mulige rolle som en aktiv del <strong>af</strong> den danske naturforvaltning er med al tydelighed<br />
blevet demonstreret. <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong> rummer i den forbindelse en interessant forhistorie <strong>ved</strong> at<br />
være sammensat <strong>af</strong> tre delområder, der har gennemgået en <strong>til</strong>groning efter ophørt landbrugsmæssig<br />
drift i hhv. ca. 70 år, 50 år og få år. Vildoksernes (og Konik-hestenes) påvirkninger <strong>af</strong> vegetationen<br />
bliver således umiddelbart belyst i forhold <strong>til</strong> de fremherskende <strong>til</strong>groningsscenarier i nutidens<br />
danske natur.<br />
Konklusioner og erfaringerne fra de første fire år er sammens<strong>til</strong>let i Sørensen (2007).<br />
Græsningsprojektet under Aalborg kommunes er ambitiøst, da det helt fra starten har kombineret tre<br />
forhold:<br />
1. Et avlsprojekt for at frembringe en vildokse, der er mere urokse-lignende<br />
2. En anvendelse <strong>af</strong> <strong>vildokser</strong> og Konik-heste som aktører i en naturforvaltning <strong>af</strong><br />
mere dynamisk natur<br />
3. Tilgodese publikumsinteresse<br />
I denne rapport sammens<strong>til</strong>les alene en række anbefalinger <strong>til</strong> en fortsat forvaltning <strong>af</strong> <strong>vildokser</strong>ne.<br />
Ved en fortsættelse skal projektet er det vigtigt at finde et niveau, der både giver en meningsfuld<br />
bestandsstørrelse og samtidigt er <strong>til</strong>passet de <strong>til</strong>gængelige arealer.<br />
Det er ikke naturligt, at en bestand <strong>af</strong> store græsædere - som <strong>vildokser</strong>ne - fastholdes år efter år<br />
indenfor det samme relativt begrænsede, indhegnede areal. I forhold <strong>til</strong> den ensidige <strong>til</strong>groning i<br />
dyrenes fravær vil det i længden blot være den modsatte kontrast, hvor der opstår en anden<br />
ensartethed <strong>af</strong> lysåbenhed og nedslidning <strong>af</strong> træer og buske gennem dyrenes konstante<br />
<strong>til</strong>stedeværelse.<br />
Løsningen på dette dilemma er at forvalte efter et koncept om varieret græsning. Dyrenes bør<br />
følgelig fastholdes i perioder på en række år, således de skaber en reel påvirkning <strong>af</strong> naturen<br />
indenfor en given indhegning. Men i andre perioder – ligeledes i åremål - skal dyrenes kunne<br />
flyttes. Havde de kunnet selv, ville de ha’ gået andre steder hen, men i nutidens kulturlandskaber vil<br />
dette i praksis siges, at bestanden (eller dele <strong>af</strong> den) flyttes <strong>til</strong> andre indhegninger.<br />
Muligheden for at praktisere konceptet om en varieret græsning vil være det meningsfyldte grundlag<br />
for projektets fremtid.<br />
5
Avlsprojektet<br />
Baggrund:<br />
Avlsprojektet <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong> er i hele sin start og filosofi en knopskydning fra et<br />
veletableret tysk avlsprojekt (Bunzel-Drücke 2001, bearbejdet dansk version <strong>af</strong> samme artikel:<br />
Bunzel-Drücke & Thomsen 2004/2005): Formålet med projektet har fra starten været at bidrage <strong>til</strong><br />
udviklingen <strong>af</strong> en kvæg-type, der <strong>ved</strong> at nærme sig den oprindelige Urokse i sine karaktertræk må<br />
antages at kunne klare sig bedre under vilde eller halvvilde forhold i nutidens natur. Uroksen le<strong>ved</strong>e<br />
engang vidt udbredt over det meste <strong>af</strong> Europa, men den sidste bestand le<strong>ved</strong>e i Polen og uddør i<br />
1627, da den sidste ko døde. Alt tamkvæg kommer ud fra en tæmning <strong>af</strong> Urokser i Mellemøsten for<br />
8-9000 år siden. Tamkvæg har således som udgangspunkt et store del <strong>af</strong> uroksens arveanlæg, men<br />
som følge <strong>af</strong> tæmningen og fremavling <strong>af</strong> ønskede karaktertræk (mælkeproduktion, kødproduktion,<br />
trækdyr m.v.) er der sket ændringer. I en periode på omkring 5000 år har Urokser og tamkvæg levet<br />
side og side i Europa og der er begyndende dokumentation for, at der i den periode er sket<br />
krydsninger sted. Avlsarbejdet er sket gradvist gennem årtusinderne, og er endeligt blevet <strong>af</strong>gørende<br />
systematiseret i løbet <strong>af</strong> de sidste godt 100 år.<br />
Fascinationen <strong>af</strong> den uddøde Urokse har længe været stor. Allerede i 1930ernes Tyskland havde to<br />
brødre <strong>ved</strong> navn Heck (der hver især var direktør for en stor zoologisk have) startet et projekt for at<br />
’genskabe’ den uddøde Urokse. Ved at blande forskellige kvægtyper lykkedes det forbløffende<br />
hurtigt at fremavle en kvægtype, siden kaldet Heck-kvæg, der udviser en række karaktertræk fra<br />
uroksen: tyren er større, sort og med lys rygstribe mens køerne er mindre og mere brune. I datidens<br />
nazistiske Tyskland blev Heck-kvæget frejdigt lanceret som genskabelse <strong>af</strong> den ’ariske’ Urokse,<br />
hvilket fandt stor officiel bevågenhed – og siden har fremkaldt stærke følelser og kritik. Nok har<br />
Heck-kvæget ligheder med Uroksen, men der er også <strong>af</strong>gørende forskelle. De er f.eks. mindre,<br />
forbenene er kortere og kun en mindre del <strong>af</strong> dyrene har Uroksens lange, tykke horn, der både peger<br />
fremad og har et karakteristisk drej indad. Heck-kvæg er desuden en blandingsrace baseret på<br />
måske op <strong>til</strong> 15 forskellige kvægtyper, hvorfor der kan dukke <strong>af</strong>vigende typer op i avlsarbejdet.<br />
Det nye tyske projekt startede ikke med en naiv fores<strong>til</strong>ling om at ville genskabe Uroksen. I stedet<br />
blev projektet som allerede nævnt startet med henblik på - <strong>til</strong> anvendelse <strong>ved</strong> naturpleje i<br />
naturreservater - at finde frem <strong>til</strong> den bedst mulige substitut for den uddøde Urokse. Man<br />
overvejede fra starten fire muligheder som udgangspunkt for projektet:<br />
6
• En <strong>af</strong> de eksisterende såkaldt primitive kvægracer (spansk kampkvæg, ungarsk steppekvæg,<br />
korsikansk kvæg m.fl.).<br />
• Heck-kvæg<br />
• Krydsninger mellem Heck-kvæg og andre kvægtyper<br />
• At starte fra bunden med at fremavle en helt ny blandingsrace uden brug <strong>af</strong> Heck-kvæg.<br />
En kvægtype med stor lighed med Uroksen antages at ville være den mest velegnede <strong>ved</strong><br />
anvendelse <strong>af</strong> kvæg <strong>til</strong> naturplejeprojekter. Heck-kvæg synes allerede at udfylde den <strong>til</strong>tænkte rolle i<br />
Oostvaaderplassen i Holland. Det er meget tænkeligt, at Heck-kvæg holdt under halvvilde forhold<br />
efterhånden vil udvikle større lighed med Urokse, idet primitive anlæg kan tænkes at blive<br />
favoriseret i det frie liv. Men det er en proces, der under alle omstændigheder vil tage mange år og<br />
kræve store arealer, der kan bære en le<strong>ved</strong>ygtig bestand. Indkrydsning <strong>af</strong> ønskede anlæg fra andre<br />
kvægtyper vil kunne fremskynde denne proces. Det synes derfor oplagt, at en anvendelse <strong>af</strong> Heckkvæg<br />
som udgangspunkt for krydsninger med andre kvæg-typer vil give de hurtigste resultater.<br />
Derfor blev dette det valgte udgangspunkt for projektet.<br />
Yderligere et par forhold giver mening <strong>til</strong> projektet. En kvægtype med karaktertræk <strong>af</strong> den<br />
oprindelige Urokse være mere attraktiv i forhold <strong>til</strong> økoturisme end en velkendt tamkvægstype. Der<br />
ligger endvidere en vigtige pointe i, at halvvilde bestande <strong>af</strong> kvæg er nemme at kende fra tamkøer:<br />
De er ikke helt så omgængelige og derfor er det en god idé, at de er umiddelbart skiller sig ud og er<br />
nemme at kende.<br />
Den i dag højteknologiske avlsarbejde med tamkvæg har gjort en land række lokale kvægtyper <strong>til</strong><br />
ligeså truede som mange <strong>af</strong> klodens store og vilde dyr. Der foregår derfor et omfattende og målrette<br />
arbejde for at bevare de forskellige kvægtyper, idet de hver især udgør vigtig genetisk variation, der<br />
kan få betydning for fremtidens avlsarbejde. I den forbindelse vil en kvægtype, der holdes enten<br />
vildt eller halvvildt, være en <strong>af</strong> de bedste måder at fastholde det genetiske arvemateriale der trods alt<br />
stadig eksisterer efter Uroksen.<br />
<strong>Anbefalinger</strong> <strong>til</strong> naturgrundlaget ud fra genetiske forhold:<br />
1. Avlsprojektet bør kunne disponere over mindst to og gerne tre-fire kernelokaliteter. Ingen<br />
kernelokalitet bør være mindre end <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong> – og de ses meget gerne større (se<br />
særskilt <strong>af</strong>snit).<br />
2. Med et sådant udvidet grundlag for projektet bør der fastholdes to separate ynglegrupper.<br />
<strong>Anbefalinger</strong> om sikring mod indavl:<br />
1. For at undgå indavl i den lille bestand anbefales det at udskifte den ledende avlstyr (’kongen’)<br />
med omkring 3 års mellemrum. Det svarer <strong>til</strong> erfaringerne fra det engelske parkkvæg <strong>ved</strong><br />
Chillingham, hvor en ’Kingbull’ holder sin førerposition i netop ca. 3 år.<br />
2. Ved så i øvrigt at fastholde to ynglegrupper vil man fra tid <strong>til</strong> anden kunne udveksle avlstyre<br />
mellem de to flokke, og dermed opnår lavere frekvens for udveksling <strong>af</strong> tyre fra andre<br />
besætninger.<br />
7
3. Udvælgelsen <strong>af</strong> nye avlstyre bør naturligvis ske med henblik på at styrke avlsprojektet, dvs.<br />
der skal findes tyre, der udviser en række <strong>af</strong> de ønskværdige karaktertræk.<br />
4. Projektet havde fra starten inkluderet en<br />
ungtyr <strong>af</strong> den spanske Sayaguesa kvægtype,<br />
men denne måtte desværre udgå <strong>af</strong> projektet<br />
p.gr.a. aggressivitet. Det anbefales at<br />
fastholde ideen med at næste generation <strong>af</strong><br />
tyre skal være <strong>af</strong> den spanske Sayaguesatype,<br />
der er lange ben, har gode horn (om<br />
end ikke så tykke). Der er <strong>til</strong>bud om at<br />
importere unge tyrekalve fra Spanien via<br />
hollandsk/tyske kontakter.<br />
<strong>Anbefalinger</strong> om fravælgelse <strong>af</strong> dyr:<br />
1. Hver ynglegruppe bør forvaltes ud fra det overordnede mål at dyrene <strong>til</strong>nærmer sig den vilde<br />
Urokse i udseende. Derfor bør der ske en årlig udvælgelse <strong>af</strong> dyr bør ske i henhold <strong>til</strong> kriterier<br />
for de ønskede forbedringer <strong>ved</strong> avlsprojektet.<br />
2. Det foreslås følgende klassificering ud fra flere kriterier, der beskriver størrelse & form, form<br />
på ho<strong>ved</strong> og horn samt pelsfarve. Alle forhold er i høj grad arveligt bestemte, hvorfor en<br />
løbende udvælgelse vil påvirke bestanden i den ønskede retning.<br />
3. For hver enkelt dyr indsættes de fundne værdier for hvert kriterium i en enkel formel, hvor<br />
alle de <strong>til</strong>delte værdier ganges med hinanden:<br />
Dyrets index = Størrelse x Benlængde x Ho<strong>ved</strong>form x Hornform x Pelsfarve x Uønsket anlæg.<br />
4. Kriterierne er vægtet <strong>ved</strong> den givne værdi, der spiller ind i den samlede bedømmelse på tre<br />
måder:<br />
A. Kernekriterier for ønskede karaktertræk: Benlængde, hornform og pelsfarve. Disse tre<br />
kriterier har vægtning i forhold <strong>til</strong> de <strong>til</strong>stræbte træk fra den uddøde urokse, og giver<br />
derfor en karakter, der er større end 1. Ved forekomst hos et dyr vil karakteren følgelig<br />
favorisere dets udvælgelse.<br />
B. Vigtige generelle kriterier for bestandens karakteristika. Her gives den forventede<br />
udtryk karakteren 1. Hvis det forventede udtryk ikke er <strong>til</strong>stedet gives kun ½, dvs. det<br />
samlede index reduceres.<br />
C. Stærkt uønskede karaktertræk gives værdien 0, dvs. at dyret aktivt bortvælges.<br />
De fleste karakterer kan vurderes efter et år, men udviklingen <strong>af</strong> hornene tager længere tid og<br />
kan først vurderes efter ca. 2 år. Det anbefales derfor at bibeholde alle kalve i en flok ind<strong>til</strong><br />
omkring starten <strong>af</strong> deres tredje leveår, hvorefter en udvælges bør foretages.<br />
8
Tabel med <strong>til</strong>delte værdier <strong>til</strong> de udvalgte kriterier.<br />
Kriterium Beskrivelse Tildelt værdi<br />
Hornform Fremadrettet, indad drejet, tykke 4<br />
Fremadrettet og/eller indad drejet/tykke 3<br />
Fremadrettet 2<br />
Anderledes 1<br />
Pelsfarve Mørk/sort for tyr – mørk/brun for ko 3<br />
Mørk/lidt lyst 2<br />
Lys/lidt mørk 1<br />
Ensfarvet lys 1<br />
Benlængde Lange ben 2<br />
Korte ben 1<br />
Størrelse* Over gennemsnittet i flokken 1<br />
Under gennemsnittet i flokken ½<br />
Ho<strong>ved</strong>form Langho<strong>ved</strong>et 1<br />
Kortho<strong>ved</strong>et ½<br />
Uønskede anlæg Broget pels 0<br />
Konstaterede defekter 0<br />
*Størrelsen: Hos Uroksen var tyren større end koen, hvorfor gennemsnitstørrelsen skal<br />
vurderes særskilt for de to køn.<br />
Ovenstående forslag er et pragmatisk første bud på et sæt <strong>af</strong> kriterier, og disse bør justeres i<br />
takt med indhøstede erfaringer. Den endelige udvælgelse <strong>af</strong> dyrene vil naturligvis i nogen<br />
grad også kunne være bestemt <strong>af</strong> det areal, der er <strong>til</strong> rådighed for projektet.<br />
9
Naturgrundlaget<br />
Baggrund:<br />
Hvis <strong>vildokser</strong>ne le<strong>ved</strong>e fuldstændig frit og naturligt ville de næppe opholde sig indenfor et<br />
begrænset område i løbet <strong>af</strong> året, som de er tvunget <strong>til</strong> i en indhegning. Dyrene ville vandre rundt i<br />
landskabet, men det er sandsynligt, at deres foretrukne levesteder ville variere i løbet <strong>af</strong> året efter et<br />
klart mønster. Det vil f.eks. være forventeligt, at en flok i forårstiden og sommerhalvåret vil opsøge<br />
enge, hvor der er rigeligt næringsrigt græs, mens den i vintertide vil søge <strong>til</strong> mere beskyttende<br />
naturtyper f.eks. skov på mere tør bund.<br />
En sådan adfærd med en årlig sæsonvariation i dyrenes foretrukne opholdssteder er velkendt fra<br />
endnu vildtlevende okser, f.eks. Gaur-oksen i Indien og den Europæisk Bison.<br />
Der foreligger kun sparsomme oplysninger om den sidste flok, der le<strong>ved</strong>e i Polen i slutningen <strong>af</strong><br />
1500-tallet. En enkelt kilde beskriver hvordan dyrene fortrinsvist le<strong>ved</strong>e i tæt skov. Om efteråret åd<br />
de sig fede i agern, mens de i løbet <strong>af</strong> vinteren skiftede <strong>til</strong> mere at leve <strong>af</strong> grene fra buske og træer<br />
samt hø, der allerede på det tidspunkt blev givet som supplerende føde. Om sommeren kom urokser<br />
dog ud <strong>af</strong> skoven for at søge føde på markerne, hvis da ikke de ’blev jagtet bort <strong>af</strong> hunde’. Om<br />
vinteren var de mere udpræget flokdyr end om sommeren (resumeret i Vuure 2005).<br />
Da bestande <strong>af</strong> <strong>vildokser</strong> alle holdes under hegn er der ikke i dag eksempler på, at de foretager<br />
deciderede lokale vandringer. Men selv indenfor den ca. 45 ha store parcel <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> er der en<br />
tydelig årstidsvariation, hvor de åbne og vindblæste enge fortrinsvis er opholdsstedet i<br />
sommerhalvåret, mens dyrene i vinterhalvåret går i den skovbevoksede del.<br />
Buttenschøn (2007) anbefaler, at helårsgræsning er ’bedst egnet <strong>til</strong> meget store indhegninger, der<br />
rummer forskellige naturtyper inkl. skov eller krat. Der bør indgå arealer med gode læforhold på tør<br />
bund og en varieret vegetation, der kan dække ho<strong>ved</strong>parten <strong>af</strong> dyrenes behov året rundt’.<br />
Generelle anbefalinger for fremtidige kerneområder:<br />
1. For hvert kerneområde under vildokse-projektet bør der <strong>til</strong>stræbes at sikre så varieret et<br />
naturgrundlag som muligt. Et ideelt område vil indeholde permanent skov i flere aldersstadier<br />
(ungskov, opvækst skov, gammel skov), evt. overdrev smat <strong>til</strong>liggende lavtliggende enge.<br />
Engarealet skal kunne bære grundlaget for den samlede bestand gennem hele sommerhalvåret,<br />
10
mens et varieret skovareal både skal levere gode læsteder (gammel skov) og partier med<br />
vinterføde i form <strong>af</strong> direkte adgang <strong>til</strong> grene og kviste fra buske og træer. Skoven kan bestå <strong>af</strong><br />
både løv- og nåleskov. Hvis dele <strong>af</strong> arealer er kuperet terræn vil det være en absolut fordel.<br />
2. I det danske landbrugslandskab kan det være vanskeligt at finde arealer, der byder på alle<br />
disse vigtige kvaliteter, men her er det vigtigt at tænke utraditionelt og evt. udnytte fleksibel<br />
græsning med en rotation mellem flere arealer.<br />
3. En ideel kernelokalitet omfatter et areal på 100-150 ha – sekundært at to-tre nærtliggende<br />
parceller, der <strong>til</strong>sammen udgør dette areal.<br />
4. En <strong>til</strong>nærmet genskabelse <strong>af</strong> muligheden for dyrenes naturlige vandringer i forhold <strong>til</strong><br />
fødeudbud kan måske på lidt længere sigt etableres i netop Lille Vildmose, hvis der her med<br />
tiden bliver udviklet et stort sammenhængende naturområder under hegn.<br />
<strong>Anbefalinger</strong> om <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong>:<br />
<strong>Knarmou</strong> strandenge har et fint og varieret naturgrundlag og derfor et velegnet areal, der opfylder<br />
mange <strong>af</strong> værdierne for et kerneområde. Områdets er dog begrænset i areal og er generelt<br />
lavtliggende, hvorfor det især sidst på vinteren ikke er helt ideelt.<br />
1. Der bør arbejdes på at udvide arealet, hvilket måske kan lade sig gøre mod nord (Jens Vinge,<br />
mundtligt). Alle <strong>til</strong>liggende arealer nord for er dog helt åbne græsmarker og vil derfor især<br />
være et godt supplement <strong>til</strong> sommergræsningen.<br />
2. Skovparcellen umiddelbart syd for den nuværende indhegning var oprindeligt planlagt som en<br />
del <strong>af</strong> indhegningen, men det blev ikke inkluderet, da der er tale om et for lokalområdet<br />
usædvanlig skovparti i ensidig <strong>til</strong>groningsfase uden påvirkning <strong>af</strong> andet en rådyr (og<br />
strejfende vildsvin). Som kontrast <strong>til</strong> de øvrige skove præget <strong>af</strong> de store græsædere er<br />
skovpartiet derfor interessant at fastholde uden græsning.<br />
3. En væsentlig styrkelse <strong>af</strong> projektet kunne derfor opnås gennem at etablere en særlig<br />
indhegning indenfor det eksisterende vildthegn umiddelbart vest for <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong>.<br />
Den nye indhegning vil i givet fald omfatte en del <strong>af</strong> de oprindelige marker for de nedlagte<br />
<strong>Knarmou</strong> gårde, og vil derfor kunne rumme både lysåbne arealer og skov (fortrinsvis<br />
nåletræsplantage) og desuden være generelt højere liggende og dermed mere tørbundet. En<br />
supplerende indhegning vil give avlsprojektet en <strong>til</strong>trængt fleksibilitet, idet der både kan<br />
arbejdes med skiftende opholdssteder for bestanden i løbet <strong>af</strong> året (simuleret lokal vandring)<br />
ligesom der kan skabes mulighed for at have adskilt græsning f.eks, for ungtyre. Endelig kan<br />
en hel indhegning eller dele <strong>af</strong> den bedre tages helt ud <strong>af</strong> græsning i perioder for at opnå et<br />
varieret græsningstryk, hvilket igen vil være en simulering <strong>af</strong> naturlige vilkår.<br />
På grund <strong>af</strong> den offentlige vej langs kysten vil der naturligvis være tale om to separate<br />
indhegninger, men med effektive fangstfolde på begge sider <strong>af</strong> vejen vil det ikke være<br />
vanskeligt at flytte dyr frem og <strong>til</strong>bage.<br />
11
Fastlæggelse <strong>af</strong> bestandsstørrelse<br />
Baggrund:<br />
Der eksisterer ikke præcist data på en naturlig bestandstæthed for urokser, hverken i urørte urskove<br />
eller det skovdominerede polske landbrugsland, der rummede den sidste bestand. Vuure (2005)<br />
laver et spekulativt skøn over bestandstætheden <strong>ved</strong> den sidste bestand (0,2 dyr/100 ha). Det ser ud<br />
<strong>til</strong> at være i underkanten <strong>af</strong> oplysninger eller skøn på op <strong>til</strong> 1-1,5 dyr/100 ha for flere nulevende<br />
vilde okser. Gennemsnitsberegningen er også lidt misvisende for de typiske flokdyr, der i høj grad<br />
har en klumpet fordeling i landskabet. Historisk set har en største bestandstæthed for nogen bestand<br />
<strong>af</strong> en vildtlevende okse være kendt fra den amerikanske bison med 8-10 dyr/100 ha – det var fra før<br />
arten næsten blev udryddet og er et meget groft skøn. En bestandstæthed <strong>af</strong> urokser vil under alle<br />
omstændigheder have varieret meget bl.a. <strong>af</strong>hængigt at udbuddet <strong>af</strong> græs i løbet <strong>af</strong> året – med<br />
forventeligt de laveste tætheder i sammenhængende skov og de højeste i og omkring gode<br />
græsgange.<br />
Den vildtlevende bestand <strong>af</strong> Heck-kvæg i Oostvaaderplassen i Holland, der lever på meget<br />
produktiv jord, har udviklet sig <strong>til</strong> over 26 dyr/100 ha.<br />
Chillingham-flokken <strong>af</strong> engelsk parkkvæg har som førnævnt levet på de samme 135 ha siden ca.<br />
1220. Bestanden har med sikkerhed ikke været <strong>til</strong>ført nyt blod i de sidste tre hundrede år.<br />
Bestandens størrelse er kendt siden 1692. Den var størst i 1838, hvor den var på 80 dyr, og lavest<br />
efter den hårde vinter i 1947, hvor kun 13 dyr overle<strong>ved</strong>e. Siden har flokken dog steget gradvis i<br />
antal ind<strong>til</strong> det øjeblikkelige niveau omkring 50-60 dyr (dvs. omkring 40 dyr/100 ha). Der har i<br />
hvert fald siden 1721 (og måske også tidligere) været givet supplerede hø om vinteren.<br />
Men selv med en mere præcis viden havde været <strong>til</strong>gængelige om uroksens naturlige<br />
bestandstæthed ville det stadig have været oplysninger, der ville være vanskelig at omsætte <strong>til</strong> et<br />
dansk kulturlandskab - selvom dette måtte indeholde meget store grader <strong>af</strong> vild natur - ligesom også<br />
andre hensyn spiller også ind.<br />
Vildokserne <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong> er udsat i henhold <strong>til</strong> en plejeplan, der har som formål at<br />
stoppe en <strong>til</strong>groning <strong>af</strong> området og ligefrem genskabe lyseåbne partier for at fastholde et frit udsyn<br />
<strong>til</strong> kysten fra den offentlige vej langs områdets vestlige kant (jfr. fredningskendelsen). Ved<br />
etableringen <strong>af</strong> projektet var det hensigten at <strong>til</strong>stræbe et græsningstryk, der svarede <strong>til</strong> et voksent<br />
dyr per 5 ha (Bjarke Huus Jensen, mundtligt).<br />
Vildokserne er i fuld gang med at fuldføre den s<strong>til</strong>lede opgave, men det rejser naturligt spørgsmålet<br />
om hvor længe en bestand kan fastholdes indenfor det relativt begrænsede areal, der indgår i<br />
indhegningen.<br />
Der er ikke meget konkret data at finde for danske forhold. Dansk Kødkvæg/Dansk<br />
landbrugsrådgivning [uden år] foreslår i deres manual ’Kødkvæg som naturplejere’ at benytte 5-6<br />
ungkreaturer eller 2,5-3 ammekøer per ha (for engelske racer som Galloway, Hereford m.v.). Men<br />
dette er med kødproduktion for øje og det er usikkert hvorvidt anbefalingen alene gælder<br />
sommergræsning. Det fastslås yderligere om vinter<strong>af</strong>græsning, at ’Næringsholdet i planterne er for<br />
lavt <strong>til</strong>, at dyrene kan opbygge eller bare holde den huld, de har. Der er derfor nødvendigt med<br />
12
suppleringsfoder i ret store mængder’. Anbefalingen har derfor begrænset relevans for<br />
græsningstrykket på arealer, hvor <strong>af</strong>græsningen alene har en vildsom naturpleje som formål.<br />
Græsning (og høslet) er en vigtig del <strong>af</strong> dansk naturpleje men er primært rettet mod at bevare eller<br />
genskabe helt lysåbne naturtyper (overdrev, heder, ferske enge, moser & kær, strandenge) i<br />
kulturlandskabet. De meget omfattende erfaringer er særdeles veldokumenterede (Buttenschøn<br />
2007). Der har imidlertid ikke været arbejdet meget med helårsgræsninger og/eller projekter med<br />
samgræsning <strong>af</strong> flere store genintroducerede arter. Der er derfor ikke så mange konkrete<br />
vejledninger at hente <strong>til</strong> dette projekt og det understreger behovet for en løbende erfaringsopsamling<br />
fra <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong>, ligesom projektet er grundlæggende eksperimentelt og må rumme en<br />
pragmatisk <strong>til</strong>gang i sin planlægning.<br />
Når dyrene lever i den samme indhegning gennem mange år vil det medføre en konstant<br />
græsningspåvirkning <strong>af</strong> vegetationen, hvilket er en markant forskel fra naturlige situation. For at<br />
nærme sig mere naturlige givne vilkår skal der altså findes en balance mellem krav <strong>til</strong> pleje <strong>af</strong> natur<br />
i kulturlandskabets og bestandsforhold for de udsatte dyr. Da der kan være mange forskellige<br />
hensyn at tage <strong>ved</strong> et givet græsningsområder kan der kun ops<strong>til</strong>les generelle anbefalinger, som kan<br />
vejlede en praktisk gennemførelse. Men for at opnå et varieret græsningstryk i et fragmenteret<br />
kulturlandskab er der to praktiske reguleringer at gribe <strong>til</strong>: At have flere indhegnede områder<br />
<strong>til</strong>knyttet projektet, der hver især gennem en årrække kan bære en vis bestand.<br />
Variationsmulighederne er utallige, og det følgende er baseret på en pragmatisk <strong>til</strong>gang, som alene<br />
praktisk gennemførelse vil kunne verificere.<br />
<strong>Anbefalinger</strong>:<br />
1. En kernelokalitetet bør have et grundlag (natur, størrelse), der kan bære en bestand på<br />
omkring 25 voksne dyr (+ kalve).<br />
2. En kernelokalitet bør derfor ideelt set have en udstrækning på mindst 100 ha (og gerne mere).<br />
3. På en kernelokalitet på mindre end 100 ha vil der – i nogen grad <strong>af</strong>hængigt <strong>af</strong> naturgrundlaget<br />
– kunne kompenseres for det manglende areal gennem supplerende føde i vinterhalvåret.<br />
4. En kernelokalitet kan evt. bestå <strong>af</strong> to-tre adskilte indhegninger, der ligger så tæt på hinanden<br />
at en flytning <strong>af</strong> dyr kun vil kræve en begrænset indsats (et effektivt indfangningsanlæg i hver<br />
indhegning vil være en oplagt styrkelse, se særskilt <strong>af</strong>snit herom). En flerdelt kernelokalitet vil<br />
både kunne benyttes <strong>til</strong> at lave variation i græsningen i løbet <strong>af</strong> året (f.eks.<br />
sommergræsning/vintergræsning eller mulighed for at adskille aldersgrupper (ungtyre i en<br />
indhegning m.v.)<br />
5. En kernelokalitet bør være under kr<strong>af</strong>tig græsning i op mod 10 år. Derefter bør den have en<br />
<strong>til</strong>svarende periode med ingen – eller kun begrænset græsning. Man kan fint fores<strong>til</strong>le sig, at<br />
en kernelokalitet går fra at være intensivt græsset <strong>af</strong> en samlet flok <strong>til</strong> at fungere som en<br />
sommer/vintergræsning for en lille flok ungtyre (eller for at <strong>til</strong>godese andre behov for<br />
projektet; f.eks. et sted at modtage dyr, der indføres udefra, inden disse sættes sammen med<br />
den fast bestand).<br />
13
Hensyn <strong>til</strong> flokadfærd<br />
Baggrund:<br />
Uroksen var et flokdyr – mere udpræget om vinteren end om sommeren – men ellers er det<br />
sparsomt, hvad der vides om artens adfærd (Vuure 2005). Men kvægflokke, der lever halvvildt i<br />
nutiden, formodes at udvise en adfærd, der ligger meget nær på de oprindelige Urokser. Der gives i<br />
det følgende gives kortfattede beskrivelser ud fra studier <strong>af</strong> to bestande:<br />
(1) En meget unik flok <strong>af</strong> engelsk parkkvæg <strong>ved</strong> Chillingham i den nordlige del <strong>af</strong> England (Hall<br />
1989, 2006, Hall et.al. 2005 m.fl.). Flokken har levet i en den samme indhegning på 135 ha siden<br />
ca. 1220. Der er en nogenlunde ens kønsfordeling i flokken (f.eks. 23 hanner, 27 hunner; maj 2006).<br />
De voksne tyre lever i småflokke på 2-3 dyr, der hvert har sit foretrukne område og nogenlunde<br />
adskilt. Ho<strong>ved</strong>flokken <strong>af</strong> køer med deres kalve, ungtyre og kvier bevæger sig mere frit rundt. Men<br />
bestanden fungerer som et absolut monarki, hvor den ledende tyr (’kongen’) står for alle parringer<br />
med køerne. Han har dog kun ’magten’ i 2-3 år førend en yngre tyr tager over. Ho<strong>ved</strong>flokken består<br />
<strong>af</strong> køerne med deres yngre kalve og kvierne, mens ungtyre går i særskilte småflokke.<br />
(2) Fra Oostvaarderplassen i Holland er flokforholdene beskrevet hos en bestand <strong>af</strong> <strong>vildokser</strong><br />
(Heck-køer) (Vulink et.al. 2001). Dyrenes blev udsat i det 650 ha store studieområde i 1984 og der<br />
<strong>ved</strong> studiet i 1991-92 omkring 170 <strong>vildokser</strong> i bestanden med en næsten helt ligelig kønsfordeling.<br />
Dyrene lever langt overvejende i adskilte flokke. Flokke <strong>af</strong> ældre tyre (mindst 4 år) på 2 <strong>til</strong> 13 dyr<br />
opholder sig i hvert sit kerneområde – men dog med noget overlap – ligesom enkelt dyr kan skifte<br />
mellem de enkelte flokke. Resten <strong>af</strong> bestanden lever i større blandede flokke <strong>af</strong> køer, kalve, ungtyre<br />
og kvier. I vinterhalvåret sker der ingen opblanding <strong>af</strong> flokkene. I modsætning her<strong>til</strong> er der i<br />
sommerhalvåret et stort overlap køerne og den største gruppe <strong>af</strong> tyre – ikke overraskende da det er<br />
tiden, hvor langt den største del <strong>af</strong> parringerne finder sted.<br />
Observationer <strong>af</strong> flokkens adfærd <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> – primært i forbindelse med opsynet i vinterhalvåret,<br />
hvor dyrenes gives lidt <strong>til</strong>skudsfoder – er resumeret i Sørensen (2007), Der er endnu ikke lavet<br />
mere systematiske studier.<br />
14
Flokken er endnu forholdsvis lille, og den har en meget svingende kønsfordeling som p.gr.a.<br />
fjernelse <strong>af</strong> tyrekalve har en klar underrepræsentation <strong>af</strong> hanner (18-32 % hanner; dog 60 % i ét år<br />
da der var 5 tyrekalve ud <strong>af</strong> 6 fødsler) <strong>ved</strong> kun at holde en ældre, dominerende tyr i flokken. Under<br />
sådanne forhold kan flokkens adfærd ikke påregnes at udvikle sig fuldt ud.<br />
Den enlige tyr har f.eks. automatisk monopol på flokkens køer, og den behøver ikke at være<br />
forberedt på at skulle forsvare sin position. Kongetyrens magtposition er normalt ikke et spørgsmål<br />
om, at tyrene udkæmper drabelige kampe for at have overherredømmet i sensommeren, hvor de<br />
fleste parringer finder sted. I stedet synes erfaringerne fra <strong>forvaltningen</strong> <strong>af</strong> de halvvilde<br />
kvægbestande i Holland/England at vise, at der løbende udvikles hierarkier indenfor de flokke, som<br />
tyrene lever i. Dvs. kongetyren fastholder hele tiden sin position gennem det daglige tjatten <strong>til</strong> de<br />
andre tyre og småmarkeringer indenfor flokken. Kongetyren kan derfor koncentrere sig maksimalt<br />
med at holde sig i bekvem nærhed <strong>til</strong> køerne i takt med, at disse bliver tjenlige.<br />
En indarbejdelse <strong>af</strong> hensynet <strong>til</strong> en mere naturlig flokadfærd omkring en bestand vil i høj grad<br />
medføre en øget oplevelsesværdig for publikum.<br />
Konkret anbefalinger for <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong>:<br />
1. Selvom indhegningen i dens nuværende størrelse kun bør rumme en flok på 10-12 voksne dyr<br />
vil det være fornuftigt at hensyn <strong>til</strong> flokkens trivsel, at lade den udvikle sig imod en mere<br />
ligelig kønsfordeling. Det vil være vigtigt at lade ungtyre blive i indhegningen, hvilket vil<br />
give den ledende tyr en mere aktiv rolle og dermed også give anledning <strong>til</strong> en bedre fordeling<br />
<strong>af</strong> dyrene i landskabet.<br />
2. Hvis der kan inddrages et større areal vil der være et bedre grundlag for flokkens udvikling,<br />
der vil kunne blive op mod 20-25 voksne dyr (+ kalve).<br />
3. Hvis der inddrages nærtliggende arealer vest for vejen i en separat indhegning, hvilket vil<br />
kræve kontrolleret flytning <strong>af</strong> dyr, vil der desuden blive skabt mulighed for græsningen med<br />
sommer-/vintergræsning og/eller særskilt sommergræsning <strong>af</strong> ungtyre.<br />
15
Veterinære aspekter m.v.<br />
Generelt fremstår besætningen som stærk og livskr<strong>af</strong>tig. En foreløbig status for de veterinære<br />
forhold er resumeret i nedenstående tabel 2.<br />
Der er en meget høj fødselsrate og 100 % overlevelse <strong>af</strong> kalve i de første levemåneder måneder. I<br />
den første sæson var de to dødfødte kalve, hvilket <strong>til</strong>skrives stress efter transporten fra Tyskland.<br />
En kalv i startflokken viste ringe evne <strong>til</strong> at <strong>til</strong>passe sig de nye forhold og omkom. To unge kalve<br />
født på stedet er omkommet som følge <strong>af</strong> fysiske forhold. Men ellers er der på intet tidspunkt<br />
konstateret svækkede dyr i bestanden.<br />
Der er ikke foretaget undersøgelser <strong>af</strong> dyrenes parasitbelastning. Det anbefales at gennemføre en<br />
undersøgelse her<strong>af</strong> i 2008. Denne bør omfatte to forhold:<br />
a. Undersøgelse <strong>af</strong> blodprøver udtaget <strong>ved</strong> håndtering <strong>af</strong> dyr<br />
b. En gødningsundersøgelse <strong>af</strong> parasitbelastningen for at fastslå niveauet og have et<br />
referencegrundlag <strong>ved</strong> vurdering <strong>af</strong> eventuelle fremtidige ændringer<br />
Tabel 2. Oversigt over veterinære aspekter m.v.<br />
Bemærkning<br />
Løbende overvågning Salmonella Dublin Sandsynligvis fri på basis <strong>af</strong> blodprøver<br />
Bovin Virus Diarré BVD fri på basis <strong>af</strong> blodprøver<br />
Endoparasitter Coccidier Ikke konstateret<br />
Leverikter Ikke konstateret<br />
Lungeorm Ikke konstateret<br />
Ektoparasitter Lus/tæger Dyrene har ’utøj’ i varierende grad, men der er ikke<br />
sat navn på disse. I sommer halvåret holder dyrene<br />
næsten udelukkende <strong>til</strong> ude på det fri og ofte tæt på<br />
kysten længst mod NØ – dette kan være det mest insekt<br />
frie område.<br />
Mangelsygdomme T.eks. magnesiummangel Som forventet ikke konstateret, da dyrene gives et<br />
mineral<strong>til</strong>skud<br />
Defekter/skader Dødsfald 14/4 2004 Kalv findes død<br />
16/2 2007 Ung tyrekalv går <strong>til</strong> i mudderhul (sendes <strong>til</strong><br />
destruktion)<br />
Fysisk overlast Vinter 2007/08 en ungkalv kommer i klemme i<br />
foderboks og bliver mast <strong>af</strong> andre dyr i flokken.<br />
Skrammer Dyrene har småskrammer og rifter f.eks. som følge <strong>af</strong><br />
at gnubbe sig op <strong>af</strong> træer og buske.<br />
Andet Fødselskomplikationer a. Ingen <strong>af</strong> 27 fødsler (2004-2007) har h<strong>af</strong>t negative<br />
konsekvenser for koen.<br />
b. To kalve i foråret 2004 var dødfødte, hvilket<br />
<strong>til</strong>skrives stress som følge <strong>af</strong> transporten fra<br />
Tyskland.<br />
Bedøvelser 24/4 2004: To tyre bedøves og øremærkes<br />
23/11 2004: Hele flokken bedøves og endnu ikke<br />
øremærkede dyr bliver mærket.<br />
Udtagning <strong>af</strong> dyr 6/4 2005 Ungtyr og ko tages ud <strong>af</strong> flokken. Af-lives og<br />
sendes <strong>til</strong> destruktion<br />
4/9 2006 To tyrekalve <strong>af</strong>går <strong>til</strong> slagtning<br />
20/6 2007 Fire tyrekalve <strong>af</strong>går <strong>til</strong> levebrug<br />
16
Forbedret fangstfold<br />
Vildokserne har begrænset kontakt <strong>til</strong> mennesker, idet kun det daglige <strong>til</strong>syn indgår i deres hverdag<br />
med store regelmæssighed. Dyrene er derfor vanskelige at komme nær og det besværliggør i høj<br />
grad f.eks. dyrelægekontrol, udtagning <strong>af</strong> dyr m.v. Det synes derfor vigtigt, hvis der <strong>ved</strong> hvert<br />
kerneområde kunne etableres en effektiv fangstfold. Et forslag ses nedenfor.<br />
Forslaget er hentet fra en vejledning udviklet <strong>til</strong> brug for texansk langhornskvæg i USA.<br />
Vejledningen (på engelsk) er frit <strong>til</strong>gængelig på nettet, og det omhandler en lang række andre gode<br />
tips om håndtering <strong>af</strong> halvvilde kvægflokke (http://www.iowabeefcenter.org/pdfs/bch/09003.pdf).<br />
Forlaget er brugbart <strong>til</strong> både at indfange dyrene, <strong>til</strong> at tage enkelte dyr ud <strong>af</strong> flokken og <strong>til</strong> at få taget<br />
prøver <strong>af</strong> udvalgte dyr. Dyrenes samles i en særlig fold (diagonal pens; eksemplet opererer med<br />
flere folde). Herfra fører en krum struktur (cur<strong>ved</strong> lane) frem <strong>til</strong> selve fangstanlægget og strukturen<br />
udnytter, at kvæg er nemmere at drive frem, hvis de tror, at der en udgang forude – hvis de med<br />
sikkerhed kan se, at de er <strong>ved</strong> at blive lukket ind, vil de øjeblikkeligt forsøge at vende om. Selve det<br />
inderste <strong>af</strong> fangstanlægget fungerer <strong>ved</strong> enkelt system med to led, der både lukker bag dyret/dyrene<br />
og bestemmer om dyret skal op på en rampe <strong>til</strong> en lastbil eller skal gennem endnu en krum – men<br />
nu smal – gang ud (cur<strong>ved</strong> race chute). Denne gang kan føre <strong>til</strong> en indfangningsboks (crush<br />
squeeze), hvor dyret kan midlertidigt holdes fast, hvis der f.eks. skal tages blodprøver eller<br />
lignende.<br />
17
Lidt om navnet ’vildosker’<br />
I denne rapport benyttes betegnelsen <strong>vildokser</strong> for dyrene, der allerede<br />
findes i bestanden <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong>. Navnet blev anbefalet<br />
<strong>af</strong> Vildmarksgruppen under pilotprojektet for Lille Vildmose<br />
som mulig nationalpark. Navnet signalere ikke at dyrene som<br />
udgangspunkt er vilde, men i stedet at dyrene er <strong>til</strong>tænkt en rolle<br />
som naturforvaltere i en mere vildsom natur, hvor de robuste dyr<br />
kan klare sig udendørs i 365 dage om året med kun begrænset <strong>til</strong>skudsfoder<br />
i vinterhalvåret. Modsat robuste racer <strong>af</strong> kødkvæg, der<br />
også er hårdføre og kan klare sig på lignende vilkår året rundt, har<br />
<strong>vildokser</strong>ne ikke andre funktioner end at påvirke naturens kredsløb.<br />
De fungerer således som vilde dyr og de er interessante fordi de<br />
indtager en funktion i naturen, der ligger nær den rolle, som den<br />
oprindelige urokse havde. Man ser derfor ofte navnet urokse brugt<br />
om dyrene – både herhjemme og i udlandet. Men det må i den forbindelse<br />
være rigtigt at fastslå, at den rigtige vilde urokse desværre<br />
er uddød. Men for syv-otte tusinde år opstod tamkvægets forfædre<br />
<strong>ved</strong> en tæmning <strong>af</strong> urokser i Mellemøsten. Videnskaben diskuterer i<br />
øjeblikket i hvor vid udstrækning, der har fundet krydsninger sted<br />
mellem de vilde urokser og tamkvæget i de næste 6000 år, hvor<br />
begge le<strong>ved</strong>e i Europa. Den nyeste forskning viser, at der er tegn<br />
på, at krydsninger har fundet sted fra tid <strong>til</strong> anden. Men selvom alle<br />
klodens 1,3 milliarder tamkøer som udgangspunktet bærer rundt på<br />
et genetisk arvemateriale, der stammer <strong>til</strong>bage fra urokserne, så er<br />
der i forbindelse med tæmningen og tiden som tamkvæg sket markante<br />
ændringer. Tamkvæg har fjernet sig fra det oprindelige genetiske<br />
udgangspunkt og der kan have medført både tab <strong>af</strong> gener og<br />
udvikling <strong>af</strong> nye.<br />
Det tyske moderprojekt har valgt at bruge navnet ’Taurus-rind’ for<br />
at signalere forskelle <strong>til</strong> Heck-kvæget. Man ser derfor også navnet<br />
Taurus-kvæg (primært Bunzel-Drücke & Thomsen 2004/2005) benyttet<br />
på dansk.<br />
Men der er andre gode grunde <strong>til</strong> at bruge navnet vildokse. Det<br />
fastholder, at vi her har at gøre med en kvægtype, der på <strong>af</strong>gørende<br />
punkter adskiller sig fra de mange højtforædlede kvægracer, der<br />
benyttes i f.eks. dansk landbrug. Vildoksernes udseende har flere<br />
såkaldt primitive karaktertræk, der giver ligheder <strong>til</strong> den uddøde<br />
urokse. Vildokserne har som følge <strong>af</strong> det frie liv året igennem en<br />
langt mere naturlig adfærd end tamkøer. F.eks. bliver den nyfødte<br />
kalv i sine første le<strong>ved</strong>age gemt i vegetationen på helt naturlig vis,<br />
og den er ligeså sværd at finde som en nyfødt uroksekalv ville have<br />
været det. Og moderkoen passer aggressivt på sin nyfødte kalv. Det<br />
er derfor en god pointe, at vi alle straks kan se, at der er tale om en<br />
vildokse og ikke en hvilken som helst mere fredsommelig tamko.<br />
18
APPENDIKS 1<br />
Nummer<br />
Fødselsår<br />
Hornform<br />
Pelsfarve<br />
4 3 2 1 3 2 1 1 2 1 1 ½ 1 ½ 1 0<br />
Tyre<br />
2 1997 1 3 1 1 1 1 3<br />
16 2005 1 3 1 1 1 1 3<br />
Køer<br />
4 1999 3 3 1 ½ 1 1 3<br />
5 1996 1 3 1 1½ 1 1 4,5<br />
6 2001 2 3 1 1 1 1 6<br />
7 2000 2½ 3 1 1 1 1 7,5<br />
8 1999 1 3 1 1½ 1 1 4,5<br />
11 2004 3 1 1 ½ 1 1 1,5<br />
12 2004 1 2 1 ½ 1 1 1<br />
13 2004 1½ 1 1 ½ 1 1 0,75<br />
14 2005 1 1 1 1 1 1 1<br />
21 2006 1 1 1 1 1 1 1<br />
23 2006 2 1 1 ½ 1 1 1<br />
25 2006 1 2 1 ½ 1 1 1<br />
28 2006 1 1 1 ½ 1 1 0,5<br />
29 2006 1 1 1 ½ 1 1 0,5<br />
Benlængde<br />
Størrelse<br />
Værdierne for de enkelte karaktertræk er lavet ud fra de ønsker, der er formuleret <strong>ved</strong> starten <strong>af</strong><br />
projektet. De er derefter taget med <strong>til</strong> <strong>Knarmou</strong>, og hvert dyr er klassificeret <strong>af</strong> Hans Peter Hansen.<br />
Der er flere forhold fra dette første forsøg på at lave metode <strong>til</strong> at vurdere dyrene, der kan<br />
fremhæves:<br />
1. Startflokken <strong>af</strong> køer (4-8) er ganske variabel og giver generelt de højeste værdier.<br />
2. Den første årgang (2004, køerne 11-13) har tyske Heck-tyre som fædre (men hvis udseende<br />
er ubekendt). Men denne årgang har givet små dyr og de får lavere værdier end mødre<br />
generationen.<br />
3. Siden har én tyr (nr. 2) været ophav <strong>til</strong> samtlige kalve. Denne tyr er halvt Heck-kvæg, halvt<br />
Chianina.<br />
4. Efterfølgende årgange får kun lave værdier.<br />
Den gennemført metode <strong>til</strong> klassificering <strong>af</strong> dyrene er et første forsøg på en sådan, og den bør<br />
vurderes kritisk. Men ho<strong>ved</strong>konklusionen må være, at det er meget vigtigt at få nye tyre ind i<br />
projektet, der udviser flere <strong>af</strong> de ønskede karaktertræk.<br />
19<br />
Ho<strong>ved</strong>form<br />
Uønskede anlæg<br />
I alt
Litteratur:<br />
BUNZEL-DRÜCKE, M. 2001. Ecological substitutes for Wild Horse (Equus ferus, Boddaert 1785<br />
= E. prezewalskii, Poljakov 1881) and aurochs (Bos primigenius, Bojanus 1827). Natur und<br />
Kulturlandsch<strong>af</strong>t 4: 240-52. Höxter/Jena.<br />
BUNZEL-DRÜCKE, M. & K.THOMSEN. 2004/2005. Projekt Taurus – En økologisk erstatning<br />
for uroksen. ABU/NEPENTHES. Findes kun som on-line version:<br />
www.nepenthes.dk/files/Taurus_ebook.pdf)<br />
BUTTENSCHØN, R.M. 2007. Græsning og høslet i naturplejen. Miljøministeriet, Skov- og<br />
Naturstyrelsen og Center for Skov, Landskab og Planlægning, Københavns universitet, Hørsholm.<br />
DANSK KØDKVÆG/DANSK LANDBRUGSRÅDGIVNING. [Uden årstal]. Kødkvæg som<br />
naturplejere – En manual omkring <strong>af</strong>græsning <strong>af</strong> naturarealer med kødkvæg. On-line version:<br />
http://www.lr.dk/kvaeg/diverse/Manual_kodkvaeg_naturplejere.pdf<br />
HALL, S.J.G. 1989. Chillingham Cattle: social and maintenance behavior in an ungulate that breeds<br />
all year round. Animal Behavior 38: 215-225.<br />
HALL, S.J.G. 2004. Livestock biodiversity: genetic resources for farming of the future. Blackwell<br />
Science Ltd.<br />
HALL, S.J.G. 2006. Chillingham Park and its White Cattle. RASE Journal 167: 1-8. On-line<br />
version: http://www.rase.org.uk/activities/publications/RASE_journal/index.asp<br />
HALL, S., J. FLETCHER, J.GIDLOW, B.INGHAM, A.SHERPHERD, A.SMITH &<br />
A.WIDDOWS. 2005. Management of the Chillingham Wild White Cattle. Government Veterinary<br />
Journal 15 (2): 4-11.<br />
SØRENSEN, U.G. 2007. Vildokser og Konik-heste <strong>ved</strong> <strong>Knarmou</strong> <strong>Strandenge</strong>. Rapport <strong>til</strong> Aalborg<br />
Kommune. UG Sørensen Consult (on-line version: www.aalborgkommune/naturpleje)<br />
VULINK, J.T., A. HOEKSTRA & P. CORNELISSEN (2001): Sexual segregation in a herd of<br />
Heck cattle: the occurrence of bull groups. - In: J.T. VULINK: Hungry herds: management of<br />
temperate lowland wetlands by grazing: 105-127. - Van Zee tot Land 66, Rijksuniversiteit<br />
Groningen, Groningen.<br />
VUURE, C.v. 2005. Retracing the Aurochs: history, morphology and ecology of an extinct ox.<br />
Pensoft. Sofia-Moscow.<br />
20