FRA LUDERKVARTER TIL LATINERLUKSUS minus bilag - Mono.net
FRA LUDERKVARTER TIL LATINERLUKSUS minus bilag - Mono.net
FRA LUDERKVARTER TIL LATINERLUKSUS minus bilag - Mono.net
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Derefter tegnes konturerne af en ny økonomi, der blandt andet er kendeteg<strong>net</strong> ved både fleksibilitet<br />
og refleksivitet.<br />
2.1.1 Reguleringsteori<br />
For Reguleringsteoretikerne 67 markerede den økonomiske krise i 1970’erne et brud med en stabil<br />
periode i den kapitalistiske økonomi, baseret på industriel masseproduktion, kaldet Fordisme 68 .<br />
Samtidig indvarslede krisen overgangen til en ny historisk fase af sen-kapitalistisk produktion og<br />
samfundsmæssig udvikling, kaldet Postfordisme, i hvilken vi befinder os i dag.<br />
Disse perioder i den kapitalistiske økonomis historie udgør såkaldte ’akkumulerings-regimer’, der<br />
betegner den regularitet hvormed hele det økonomiske system akkumulerer kapital. For at et<br />
akkumuleringsregime kan opretholde dets evne til fortsat kapitalakkumulering, er det afhængig af<br />
en tilsvarende og effektiv ’reguleringsmåde’, som bredt kan defineres som den institutionelle<br />
sammensætning og de samfundsmæssige normer, der understøtter akkumuleringsregimets<br />
reproduktion 69 .<br />
Som et udtryk for moderne rationalitet var akkumuleringsregimet under Fordismen karakteriseret<br />
ved at være baseret på masseproduktion af standardiserede varer ved hjælp af ufleksibelt maskineri,<br />
udnyttelse af interne stordriftsfordele, arbejdsprocesser opsplittet i faglært og ufaglært arbejde,<br />
snævre og rigide jobbeskrivelser og samlebåndsarbejde. Alle led af produktionen var samlet<br />
indenfor samme lokalitet, og en tendens til at de masseproducerende industrier samledes i regionale<br />
distrikter var fremherskende 70 .<br />
Reguleringsmåden var tilsvarende kendeteg<strong>net</strong> af de institutioner, der omgav den keynesianske<br />
velfærdstat. Udover at tilvejebringe social velfærd, havde de som hovedopgave gennem<br />
lønforhandlinger og offentlige overenskomster at håndtere det sociale kompromis mellem arbejdere<br />
og ejere af produktionskapitalen. Dermed reproduceredes arbejdskraften, og dens evne til samtidig<br />
at forbruge de masseproducerede varer stimuleredes 71 .<br />
I slutningen af 60’erne og starten af 70’erne faldt produktiviteten under det fordistiske<br />
akkumuleringsregime imidlertid; markeder mættedes og industrialisering af Den 3. Verden øgede<br />
konkurrencen. Kulminationen var det finansielle krak i 1973, der betød, at hele det økonomiske<br />
system mere eller mindre gik i stå. Det synlige resultat var fabrikslukninger og massefyringer, og<br />
særlig i de byer og regioner, hvis hele økonomiske fundament var industriel produktion, havde det<br />
store sociale konsekvenser 72 .<br />
Som konsekvens af faldende indkomster og nedskæringer, stigende arbejdsløshed og det øgede<br />
behov for sociale ydelser, som fulgte i kølvandet på den økonomiske krise, kom også dele af<br />
reguleringsmåden derfor under pres og mistede sin legitimitet. Det førte blandt andet til den<br />
såkaldte tilbagetrækning af nationalstaten og implementeringen af neo-liberale og mere<br />
67<br />
Aglietta, André, Boyer, Coriat, Delorme, Jessop og Lipietz.<br />
68<br />
Opkaldt efter de produktions- og ledelsesmetoder som kendetegnede Henry Fords bilfabrikker<br />
69<br />
Amin 1994, s. 8<br />
70<br />
Amin 1994<br />
71<br />
Ibid.<br />
72<br />
Eksempelvis Ruhrdstriktet i Tyskland og Sheffield i Midtengland<br />
22