Link til kompendium
Link til kompendium
Link til kompendium
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Kompendium i samtidshistorie<br />
Danmark 1870-1900<br />
En by i kraftig vækst. Voldene nedrives 1871-73 ved Nørreport.<br />
Bemærk broen over voldgraven med den voldsomme trafik med hestevogne og sporvogn, hestetrukken selvfølgelig. I dag er<br />
det pladsen ved Nørreport og Frederiksborggade, hvor der ikke længere forefindes nogen voldgrav med vand. Til venstre ses<br />
Kommunehospitalet (fra i år (2005) Københavns universitet) og midtfor væksthuset i Botanisk have.<br />
Bo Beier Thorup, Bent Vestergaard, Frederik Bodin<br />
Januar 2009<br />
1
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Indholdsfortegnelse:<br />
Tekster & Kilder side<br />
Lars Bille: Den økonomiske og sociale udvikling ...................................................................... 3-6<br />
Bo Beier Thorup: De sociale lag på landet ............................................................................... 7-9<br />
Lars Bille: Det industrielle gennembrud .................................................................................. 9-13<br />
De politiske partier ................................................................................................................ 14-18<br />
Bo Beier Thorup: Forfatningskampen ................................................................................... 19-22<br />
Lars Bille: Arbejderklassen — levevilkår, organisering ......................................................... 23-25<br />
Kristian Hvidt: Befolkningen ................................................................................................. 26-27<br />
Søren Mørch: Ernæring ....................................................................................................... 27-28<br />
Sygdomme ........................................................................................................................... 29-30<br />
Harry Haue m.fl.: Sociale lag i byen ..................................................................................... 31-33<br />
Søren Mørch: En borger ....................................................................................................... 34-35<br />
Oskar Hansen ...................................................................................................................... 36-37<br />
Marie Christensen: Træk af en tjenestepiges oplevelser ...................................................... 38-39<br />
Jan Møller: Herskabshjem og korridorlejlighed ..................................................................... 40-43<br />
Kort over København 1888 ....................................................................................................... 44<br />
Kort over Nordsjælland .............................................................................................................. 45<br />
Bilag 1 Partiskema (af Bo Beier Thorup) ................................................................................... 46<br />
Alle billedteksterne er skrevet af undertegnede, Bo Beier Thorup. Billederne er hentet talrige steder fra nettet. Billeder af<br />
underklassens vilkår kan hentes ikke mindst fra Arbejdermuseets webside og www.plads<strong>til</strong>osalle.dk (webside om<br />
arbejderbevægelsens fremkomst), men også nationalmuseets webside har været anvendt, samt www.skoletjenesten.dk;<br />
Billeder og oplysninger om Københavns befæstning interesserer en hel del militærnørder, der har diverse gode links på<br />
nettet, men hvis jeg skal fremhæve en enkelt aldeles fremragende side må det være www.din-bog.dk/Befaestning/.<br />
Men også mange andre websider har været anvendt.<br />
Fra bøgerne har jeg også hentet en række af billederne, men den sande guldgrube er uden sammenligning tidsskriftet Erik<br />
Kjersgaard (red.): Illustreret tidende—1849-1993, der rummer et gigantisk billedmateriale, som suppleres af indholdsrige og<br />
oplysende billedtekster.<br />
2
Den økonomiske og sociale udvikling<br />
Kilde: Samtidshistorie for handelsgymnasiet bd. 2, Lars Bille:<br />
Danmark 1848-1945 (1978) s. 25-31<br />
I perioden 1870-1900 gennemløb det danske sam-<br />
fund en udvikling, der er blevet karakteriseret som<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
"det industrielle gennembrud". Hermed menes, at en<br />
egentlig industriel produktion (d. v. s. maskinel mas-<br />
seproduktion af varer for et ukendt marked i virk-<br />
somheder med mere end 5 ansatte) opstod i denne pe-<br />
riode.<br />
En industrialiseringsproces er et meget sammensat<br />
forløb, hvor mange forskellige forudsætninger skal<br />
være opfyldt og virke sammen. Der skal være et kø-<br />
bedygtigt marked for industrivarerne. Der skal være<br />
<strong>til</strong>strækkelig - og helst billig - arbejdskraft <strong>til</strong> rådig-<br />
hed. Der skal være et transportsystem, som kan brin-<br />
ge råstofferne <strong>til</strong> fabrikkerne og de færdige varer ud<br />
<strong>til</strong> kunderne. Der skal være råstoffer; som kan forar-<br />
bejdes. Der skal være en <strong>til</strong>strækkelig stor kapital i<br />
landet <strong>til</strong> finansiering af grundlæggelsen og udbyg-<br />
ningen af virksomhederne. Der skal være et udbygget<br />
kredit- og banksystem, som kan sætte dem, der har<br />
pengene, i forbindelse med dem, der har brug for<br />
pengene <strong>til</strong> investering. Der skal forefindes tekniske.<br />
redskaber, som muliggør en maskinel masseprodukti-<br />
on.<br />
Man kunne nævne flere faktorer, der spiller en rolle i<br />
en industrialiseringsproces. Det afgørende er at un-<br />
derstrege, at de skal virke sammen og at de gensidig<br />
påvirker hinanden. Når vi i det følgende skal gen-<br />
nemgå nogle hovedtræk ved det industrielle gennem-<br />
brud, er det vigtigt at huske denne ind- byrdes afhæn-<br />
gighed, fordi de enkelte dele, af hensyn <strong>til</strong> overskue-<br />
ligheden, vil blive skildret hver for sig.<br />
Landbruget<br />
At det industrielle gennembrud kom i perioden 1870-<br />
3<br />
1900 er ikke ensbetydende med, at Danmark blevet<br />
industrisamfund. Ved århundredeskiftet var Danmark<br />
stadig et udpræget landbrugsland. Omkring 75 % af<br />
Danmarks befolkning boede i. 1870 på landet. I 1900<br />
var tallet 61 %. Af den samlede arbejdsstyrke var 52<br />
% i 1870 beskæftiget i landbruget, medens det i 1900<br />
var 43 %. Vi kan altså se, at der sker en væsentlig<br />
forskydning væk fra landbruget, men dog ikke mere<br />
end at landbruget stadig er helt dominerende. Den<br />
udvikling, landbruget gennemløb, havde derfor stor<br />
betydning for samfundet i dets helhed og dermed og-<br />
så for selve industrialiseringen.<br />
Perioden fra omkring 1830 og frem <strong>til</strong> midten af<br />
1870'erne havde været en lang opgangstid for det<br />
danske landbrug, kun afbrudt af enkelte mindre <strong>til</strong>ba-<br />
geslag. Årsagen her<strong>til</strong> skal søges i flere forhold, men<br />
en væsentlig faktor var de gode internationale kon-<br />
junkturer. Her<strong>til</strong> skal lægges, at den fremadskridende<br />
industrialisering i Europa, først og fremmest i Eng-<br />
land, skabte et stort behov for landbrugsvarer <strong>til</strong> de<br />
voksende bybefolkninger. For Danmark betød det, at<br />
vor vigtigste landbrugseksportvare, kornet, steg kraf-<br />
tigt i pris. Da England i 1846 ophævede importtolden<br />
på korn, fik dansk landbrug nu fri adgang <strong>til</strong> et stort<br />
marked, der kunne aftage store mængder korn <strong>til</strong> go-<br />
de priser.<br />
Ved siden af de gode internationale konjunkturer<br />
spillede det også en rolle, at landbruget, i samarbejde<br />
med købmændene, der stod for salget af kornet i<br />
England, bestræbte sig på at forbedre kornets kvali-<br />
tet. Tidligere havde det været både vådt, spiret og<br />
urent, hvilket havde ført <strong>til</strong>, at det fik den lidet salgs-<br />
fremmende varebetegnelse "skiden sæd" hæftet på<br />
sig. Nu blev det renset og tørret inden afskibningen<br />
<strong>til</strong> England. Dansk landbrug kunne efterhånden også<br />
konkurrere på kvaliteten.<br />
De gode indtjeningsmuligheder virkede ansporende<br />
for landmændene <strong>til</strong> at foretage en produktivitetsfor-<br />
øgelse. Man gik i gang med at lægge nye jorder un-
der ploven, at dræne de våde områder og mergle de<br />
kalkfattige marker, alt med henblik på at kunne dyrke<br />
mere og bedre korn. Man tog også nye, rationelle<br />
markredskaber i brug; f. eks. afløste svingploven den<br />
tunge og arbejdskrævende hjulplov.<br />
Det var dog ikke kun kornproduktionen, landbruget<br />
tjente penge på. Den animalske produktion (d. v. s.<br />
kød, flæsk, mælk, smør, æg, o. s. v.) spillede efter mid-<br />
ten af det 19. århundrede en stadig stigende rolle. Det<br />
skyldtes dels, at prisudviklingen også her var god, dels<br />
at den ensidige korndyrkning i længden udpinte jor-<br />
den. Perioden op <strong>til</strong> midten af 1870'erne betegnes dog<br />
alligevel som kornsalgsperioden.<br />
De gode afsætningsmuligheder <strong>til</strong> lønnende priser førte<br />
<strong>til</strong>, at der var langt flere penge i landbruget end tidlige-<br />
re. Dette virkede ansporende for den trediedel af land-<br />
mændene, der endnu var fæstere, <strong>til</strong> at blive selvejere.<br />
En fæstebonde ejede ikke den jord, han dyrkede, men<br />
lejede den af godsejeren mod betaling, oftest i form af<br />
et bestemt kvantum korn. I tider med stigende priser<br />
var det således godsejeren, der nød fordelen: han fik<br />
flere rede penge for den samme mængde korn. Denne<br />
fordel ville fæstebønderne nu selv have, og med de<br />
fortræffelige økonomiske udsigter var der flere, der<br />
vovede springet og købte sig fri af godsejeren. At det<br />
var lidt af et spring hang sammen med, at meget få<br />
kunne udrede beløbet kontant. De måtte derfor låne<br />
mod sikkerhed i ejendommen. Gældsbyrden i landbru-<br />
get som helhed voksede derfor. Omkring 1900 var det<br />
lykkedes for langt størstedelen af bønderne at blive<br />
selvstændige. Den økonomiske opgangstid havde såle-<br />
des givet et meget væsentligt bidrag <strong>til</strong> fremkomsten af<br />
en selvstændig bondestand.<br />
Landbrugets fremgangsperiode smittede af på de øvri-<br />
ge dele af samfundet. Eksporten af korn stod handels-<br />
standen for, og den tjente store penge. Betydelige kapi-<br />
taler blev grundlagt. Bønderne brugte en del af deres<br />
indtjening <strong>til</strong> afdrag og renter af gælden, men de tjente<br />
nok <strong>til</strong> en almindelig højnelse af levestandarden, og <strong>til</strong><br />
udbygning og forbedring af deres ejendomme. Medens<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
4<br />
landbrugerne tidligere i høj grad havde været selvfor-<br />
synende med næsten alle dagligdagens fornødenheder,<br />
begyndte der nu at indtræde en mere udbygget arbejds-<br />
deling mellem landbrug og byerhverv. Bønderne købte<br />
flere varer og redskaber hos købmanden og håndvær-<br />
keren. Det skaffede disse samfundsgrupper øget be-<br />
skæftigelse og indtjening. Den øgede arbejdsdeling<br />
medførte dermed også, at de enkelte samfundsgrupper<br />
i højere grad end tidligere blev afhængige af hinanden.<br />
De gode konjunkturer skabte således en kapital i det<br />
danske samfund, som var af stor betydning ved finan-<br />
sieringen af industrialiseringen, samt for landbrugets<br />
egen oms<strong>til</strong>lingsproces, da konjunkturerne vendte efter<br />
midten af 1870'erne.<br />
Krise og omlægning<br />
På det tidspunkt blev der kastet enorme mængder af<br />
korn ind på det europæiske marked fra USA og Rus-<br />
land. Det hang sammen med, at transportomkostnin-<br />
gerne var reduceret kraftigt ved udbygningen af jern-<br />
banerne og indsættelsen af damp- skibene. Resultatet<br />
blevet stort prisfald på korn.<br />
Den danske kornproduktion måtte nu sælges <strong>til</strong> de lave<br />
priser. landbrugets indtægter faldt, udgifterne faldt og-<br />
så noget, men ikke så meget som indtægterne, da ren-<br />
ter og afdrag på gælden jo var konstant. I mange andre<br />
lande greb man <strong>til</strong> toldforhøjelser for at beskytte sit<br />
landbrug. Denne fremgangsmåde var ikke acceptabel<br />
for flertallet af landbrugets repræsentanter i Danmark,<br />
da det ville være et klart brud på liberalismens krav om<br />
frihandel. Desuden eksporterede Danmark mere korn<br />
end det importerede, så told ville ikke hjælpe noget.<br />
landbruget blev derfor tvunget ud i en anden løsning:<br />
en intensivering af den omlægning af produktionen fra<br />
korn <strong>til</strong> animalske produkter, som allerede var begyndt<br />
omkring midten af det 19. århundrede.<br />
Men her stødte den almindelige bonde på nogle pro-<br />
duktionstekniske vanskeligheder. Han havde som regel
for få køer <strong>til</strong>, at en egentlig produktion af godt og rent<br />
smør lod sig gøre. Derfor foregik smørfrems<strong>til</strong>lingen<br />
da også mest hos godsejerne, der havde større besæt-<br />
ninger og ofte selvstændigt mejeri. Bonden var imid-<br />
lertid ikke interesseret i at levere mælk <strong>til</strong> godsejerens<br />
mejeri og på den måde igen komme i et afhængigheds-<br />
forhold <strong>til</strong> ham. Det lå lige for, at flere bøn- der slutte-<br />
de sig sammen for på den måde at opnå stordriftens<br />
fordele. Desuden var der med konstruktionen af centri-<br />
fugen i 1878 skabt en vigtig teknisk forudsætning for<br />
rationel mejeridrift i mindre format.<br />
I 1882 oprettedes det første andelsmejeri i Hjedding<br />
på Vardeegnen. Det epokegørende ved dette mejeri<br />
var organisationsformen: andelsselskab. Bønderne<br />
tegnede sig for en andel hver. Indskuddene var ganske<br />
små. Man havde herefter ret og pligt <strong>til</strong> hver morgen at<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
5<br />
levere mælk <strong>til</strong> mejeriet, som på den måde fik et <strong>til</strong>-<br />
strækkeligt stort kvantum <strong>til</strong> at producere smør. Meje-<br />
riets overskud blev delt mellem andelshaverne, efter<br />
hvor meget mælk de havde leveret i årets løb. Hver<br />
andelshaver havde en stemme på generalforsamlingen,<br />
uanset hvor stor en mælkeleverandør han var: Man<br />
stemte efter hoveder og ikke efter høveder. På den må-<br />
de kunne alle - store som små landbrug - være med,<br />
hvilket nok ikke var det mindst vigtige ved andelsfor-<br />
men.<br />
Til venstre: Centrifugen Det var danskeren L. C.<br />
Nielsen fra Roskilde, der i 1878 opfandt mejericentrifugen<br />
- en opfindelse, som kom <strong>til</strong> at revolutionere<br />
mejeribruget og som fik vidtrækkende konsekvenser<br />
for det danske landbrug. Tidligere skummede<br />
man fløden af mælken ved at hælde den op i<br />
store åbne mælkekar. Denne besværlige og noget<br />
langsommelige metode betød, at det var svært at<br />
holde mælken <strong>til</strong>strækkelig afkølet og den var samtidig<br />
udsat for insekter, støv og snavs. Centrifugen<br />
var derimod i stand <strong>til</strong> at dele mælken i dens hovedbestandele<br />
fløde og skummetmælk i en hurtig<br />
og hygiejnisk arbejdsgang, som forbedrede kvaliteten<br />
af fløden og demed det smør der kunne frems<strong>til</strong>les.<br />
Hermed var grundlaget lagt for den danske<br />
mærke– og kvalitetsvare Lurpak smør.<br />
Fousing Andelsmejeri ved Struer var blot et af de ca<br />
1.000 andelsmejerier, som gårdmændene i løbet af<br />
knap 20 år havde grundlagt omkring år 1900 i hele<br />
Danmark. Andelsbevægelsen blev et af gårdmændenes<br />
forsøg på — ved hjælp af andelstanken — at manifestere<br />
sig som socialt lag i forhold <strong>til</strong> godsejerne. I<br />
kølvandet på andelsmejerierne stiftede gårdmændene<br />
<strong>til</strong>lige brugsforeningerne, sparekasserne, folkehøjskolerne<br />
og andelsslagterierne.<br />
Andelstanken slog an. I løbet af få år blev der opret-<br />
tet mange andelsmejerier. Omkring 1900 var der ca.<br />
1000. På andre områder inden for landbruget fulgtes<br />
succesen op. I 1887 oprettedes det første andelssvine-<br />
slagteri. Når det nu viste sig, at bønderne selv kunne<br />
forarbejde deres varer, var vejen ikke lang <strong>til</strong>, at man<br />
Billedet <strong>til</strong> højre viser saltning af dansk røget flæsk på Horsens svineslagteri 1907. Den<br />
særlige baconkvalitet var et engelsk krav som også fandt i danskernes smag. I modsætning <strong>til</strong><br />
mejerierne var svineslagterierne store og måtte ligge bekvemt for jernbanerne. Derfor kom<br />
slagterierne <strong>til</strong> at ligge i købstæderne. På denne særegne måde rykkede gårdmændenes<br />
produktion ind i byerne.
også selv kunne stå for eksporten af de forarbejdede<br />
landbrugsprodukter og importen af de varer, som land-<br />
mændene skulle bruge i driften. Andelsselskaber <strong>til</strong><br />
varetagelse af disse funktioner blev derfor også dan-<br />
net.<br />
Resultatet af denne koncentrerede indsats blev, at<br />
landbruget nu kunne producere en standardiseret kva-<br />
litetsvare. Grundlaget for det lurmærkede smør og den<br />
danske bacongris blev lagt i disse år. De blev efter-<br />
spurgte varer på de udenlandske markeder, især i Eng-<br />
land, som stadig var vort vigtigste aftagerland. Da de<br />
internationale konjunkturer igen vendte <strong>til</strong> det bedre i<br />
slutningen af århundredet, stod dansk landbrug således<br />
godt rustet <strong>til</strong> at udnytte dette. Det blev igen gode tider<br />
for landbruget i begyndelsen af det 20. århundrede.<br />
Man kan spørge, hvordan det i en tid med faldende<br />
indtægter var muligt for landmændene at klare den<br />
kraftanstrengelse, som omlægningen var. Noget af<br />
svaret ligger i, at nogle landmænd havde opsparet ka-<br />
pital fra de gode tider, som de kunne tære på; men for<br />
langt hovedparten gjaldt det, at de måtte låne penge i<br />
kreditforeningerne og sparekasserne. Staten bidrog<br />
kun beskedent <strong>til</strong> oms<strong>til</strong>lingen, idet statsindgreb i det<br />
private erhvervsliv, ifølge den fremherskende liberali-<br />
stiske tankegang, burde undgås. For den enkelte land-<br />
mand betød det, at hans gældsbyrde voksede. Medens<br />
prioritetsbehæftelserne i 1849 udgjorde ca. 33 % af<br />
landejendommenes værdi, steg prioriteringen omkring<br />
1900 <strong>til</strong> ca. 55 %. landmanden blev derved i langt hø-<br />
jere grad end tidligere inddraget i den almindelige<br />
pengeøkonomi og derfor også mere afhængig af kon-<br />
junkturudviklingen i landet. Landbruget blev integre-<br />
ret i tidens almindelige kapitalistiske udvikling.<br />
En anden del af svaret ligger i den bedre uddannelse<br />
og oplysning, landbobefolkningen efterhånden erhver-<br />
vede sig. Hovedæren må <strong>til</strong>skrives højskolerne og<br />
landbrugsskolerne. Højskoletanken var udformet af<br />
Grundtvig. Han havde allerede i 1830'erne agiteret for<br />
en vækkelse af den brede befolkning gennem oplys-<br />
ning om nationale, historiske og kristelige emner. Han<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
6<br />
havde en, stærk tro på det gode og sunde i folket, samt<br />
på dets ret <strong>til</strong> at gøre sig gældende i alle samfundsfor-<br />
hold. Gennem "det levende ord", i foredrag og diskus-<br />
sioner skulle de unge mennesker have "oplysning om<br />
livet", udstyres med en åndelig ballast som kunne væ-<br />
re dem <strong>til</strong> gavn i deres <strong>til</strong>værelse.<br />
I 1844 oprettedes den første folkehøjskole i Rødding,<br />
og i løbet af de næste årtier kom der mange flere <strong>til</strong>. Et<br />
stigende antal unge fra landet fik nogle udbytterige<br />
måneders ophold. De fik en større forståelse for sam-<br />
fundsproblemerne og kunne deltage i politiske diskus-<br />
sioner. Gennem ophold på landbrugsskolerne, der var<br />
mere teknisk/fagligt orienterede, fik landboungdom-<br />
men forståelse for nødvendigheden af at indføre nye<br />
driftsmetoder og ny teknik. De fik opbygget en selvag-<br />
telse og selvbevidsthed, der ledte frem <strong>til</strong> holdningen:<br />
vi kan, vil - og skal selv. Andelsbevægelsen og - som<br />
vi skal se senere - den politiske organisering af partiet<br />
Venstre ligger i klar forlængelse heraf.<br />
Der aftegnede sig nogle klare sociale skel på landet.<br />
Det var ikke alle landboere, der havde nydt godt af<br />
landbrugets udvikling i de gode tider før krisen. Denne<br />
forskel uddybedes i løbet af omlægningsperioden.
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Den sociale lagdeling i landbruget i 1870<br />
Antal % af det samlede<br />
antal<br />
1.800 herre- og proprietærgårde<br />
(over 12. tdr. hartkorn)<br />
De sociale lag på landet i slutningen af 1800<br />
-tallet (af Bo Beier Thorup)<br />
Endnu i slutningen af 1800-tallet var klassedelingen på<br />
landet særdeles tydelig. Social mobilitet (= opstigning)<br />
mellem de sociale lag på landet var næsten umulig med<br />
mindre man giftede sig over sin stand.<br />
Det øverste lag var godsejerne, der var en meget lille<br />
gruppe som bestod af de absolut største jordejere i Dan-<br />
mark. Disse bestod bl.a. af den gamle adel (grever, ba-<br />
roner o.l.) men også store jordejere kaldet proprietærer.<br />
Godsejerne var typisk så velhavende, at de boede i lan-<br />
ge perioder i hovedstaden, mens godset blev forvaltet af<br />
en bestyrer i godsejerens fravær. Bort set fra at nyde li-<br />
vet i hovedstaden, var mange af godsejerne beskæftiget<br />
som medlemmer af Rigsdagen, hvor de repræsenterede<br />
partiet Højre, som i hele perioden frem <strong>til</strong> 1901 regere-<br />
de Danmark. Godsejerne var umådeligt indflydelsesrige<br />
i politik, idet det kun var godsejere der blev kon-<br />
0,77 52.000 tdr hartkorn<br />
71.000 gårde (over 1 tdr. hartkorn) 30,24 280.000 tdr. hartkorn<br />
131.000 ”huse” eller<br />
”steder” (under 1 tdr. hartkorn)<br />
55,79 39.000 tdr. hartkorn<br />
7<br />
sejlspræsidenter (= daværende betegnelse for statsmini-<br />
ster) ind<strong>til</strong> 1901.<br />
Hartkorn % af det samlede<br />
antal hartkorn<br />
31.000 jordløse huse 13,20 - -<br />
Kilde: Politikens Danmarkshistorie bind 12, s.42<br />
14,02<br />
75,47<br />
10,51<br />
Det næstøverste lag på landet var gårdmændene<br />
(gårdejerne). Det var landmænd, der ejede deres egen<br />
gård. Gårdmændene var det sociale lag, som oplevede<br />
den største fremgang på landet i slutningen af 1800-<br />
tallet. Dette skyldtes andelsbevægelsens opståen i for-<br />
bindelse med den store landbrugskrise i 1870’erne. I<br />
1870’erne oversvømmede det amerikanske og russiske<br />
marked det internationale kornmarked og medførte, at<br />
det danske landbrug havde svært ved at afsætte sit korn.<br />
I denne forbindelse besluttede en række gårdmænd at<br />
omlægge <strong>til</strong> animalsk produktion – ikke mindst smør<br />
og grise (flæsk). Et af problemerne var, at gårdmænde-<br />
ne havde som regel for få køer <strong>til</strong> at have en selvstæn-<br />
dig smørproduktion. Smørproduktion foregik derfor<br />
hyppigst hos godsejerne som havde større besætninger<br />
og derfor ofte et selvstændigt mejeri. Gårdmændene<br />
havde i tidligere tider været underlagt godsejeren/ her-<br />
remanden, men havde i løbet af 1800-tallet købt deres<br />
L. A. Rings maleri: Husmandsfolk venter fremmede er et af<br />
de få malerier fra perioden, der viser en husmand. Men billedet<br />
er egentligt misvisende. Det viser en husmand og hustru, der<br />
har fået fejet og gjort ved. Kjolen er nyvasket og far koketterer<br />
med urkæden. Billedet viser således ikke den armod<br />
(fattigdom), som husmændene oplevede i denne periode.<br />
Boligerne var usle— et par kamre i den forfaldne rønne og med<br />
ringe ernæring, hvor middagen typisk kunne stå på vælling, og<br />
tørt brød <strong>til</strong> .<br />
Ofte var husmandens eneste økonomiske aktiv en (1!) ko eller<br />
en gris.
egen gård fra godsejeren. Gårdmændene ønskede ikke at<br />
komme i et afhængighedsforhold igen <strong>til</strong> ham og ville<br />
helst ikke levere mælk <strong>til</strong> godsejerens mejeri. Løsningen<br />
lå lige for: Gårdmændene måtte slutte sig sammen, hvis<br />
de skulle opnå stordriftsfordele – og dette gjorde de ved<br />
etableringen af det første andelsmejeri i 1882 i Hjedding<br />
nær Varde.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Gårdmændene fik med omlægningen <strong>til</strong> animalsk pro-<br />
duktion forædlet deres varer – og det passede perfekt <strong>til</strong><br />
den stadig mere kræsne englænder (England var jo eks-<br />
portmarkedet), der gerne ville spise smør og bacon frem<br />
for brød.<br />
Gårdmændenes succesrige evne <strong>til</strong> at organisere sig i<br />
andelsbevægelsen gav dem blod på tanden <strong>til</strong> at oprette<br />
folkehøjskoler og landbrugsskoler. Ikke alene økono-<br />
misk men også politisk var gårdmændene på vej frem:<br />
Deres parti var Venstre – og gårdmændene forlangte<br />
med et stadig højere stemmeleje, at de fik politisk ind-<br />
flydelse. Gårdmændene optrådte i det hele taget meget<br />
selvbevidst i denne periode.<br />
Næst efter gårdmændene kom husmændene. De hav-<br />
de små jorder (typisk mellem 1-5 tønder land) og de var<br />
så små, at de som hovedregel ikke kunne forsørge hus-<br />
mændenes familie alene. Derfor var husmændene tvun-<br />
get <strong>til</strong> at supplere deres indtægter ved at arbejde hos an-<br />
dre. Dette gjorde de typisk hos en gårdmand eller hos<br />
godsejeren. Husmanden kunne på visse måder ligne<br />
gårdmanden, men hans landejendom var mindre – det<br />
var et hus, ikke en gård – og han havde en meget lille<br />
besætning – måske kun en gris og en ko. Husmanden<br />
Landarbejdere, også kaldet folkehold eller<br />
tyende, fra herregården Bistrup fotograferet<br />
på gårdspladsen omkring 1880.<br />
Tyendet var løs arbejdskraft, der arbejdede<br />
på godserne eller gårdene, når der var behov.<br />
Aflønningen var typisk med kost og logi.<br />
Tyendet på landet var så ganske absolut det<br />
fattigste og nederste af de sociale lag på landet.<br />
Bemærk, at vore dages ko er blevet betydeligt<br />
større —et resultat af dansk landbrugs<br />
satsning på fremme af større kvæg.<br />
8<br />
havde derfor ikke som gårdmanden nogle ansatte og<br />
havde ej heller nogen reserver at stå imod med, hvis hø-<br />
sten slog fejl. Husmændenes ringe vilkår blev overset<br />
ind<strong>til</strong> husmændene fik oprettet deres eget parti, Det radi-<br />
kale Venstre, i 1905.<br />
Nederst i samfundspyramiden befandt sig landarbej-<br />
derne også kalder tyendet eller daglejerne. Landarbej-<br />
derne besad ingen ejendom, men var ansat hos godseje-<br />
ren eller gårdmanden. Her var de beskæftiget som fx<br />
karle og malkepiger. P.g.a. den meget kraftige befolk-<br />
ningsvækst i disse år voksede denne gruppe betydeligt,<br />
hvilket betød, at godsejeren og gårdmanden kunne pres-<br />
se prisen på arbejdskraft ned. Aflønningen skete dog<br />
som regel i naturalier: Karlen eller malkepigen fik et par<br />
træsko – måske noget tøj - samt kost og logi. I bedste<br />
fald måske en skilling i ny og næ – men det var undta-<br />
gelsen. Landarbejdernes levevilkår var forfærdende dår-<br />
lige. Arbejdstiden var meget lang, afhængig af årstider-<br />
ne. Boligmæssigt levede de yderst ringe, da de som of-<br />
test boede i stalden hos dyrene og endvidere eksisterede<br />
stor børnedødelighed i denne gruppe – sygdomme og<br />
fejlernæring var særdeles udbredt. Det var et liv der fo-<br />
regik på randen af sultegrænsen, og hvor en afskedigelse<br />
fra godsejeren eller gårdmanden må have været en kata-<br />
strofe. Landarbejdernes vilkår var så ringe at de sagtens<br />
kan sammenlignes med befolkningerne i dag i fattige u-<br />
lande. Landarbejdernes kamp for eksistensvilkår var så<br />
hård, at de hverken havde tid eller kræfter <strong>til</strong> at kæmpe<br />
for deres rettigheder. Så selvom de udgjorde en stor<br />
gruppe på landet eksisterede ikke noget parti, der kæm-
pede deres sag – en væsentlig omstændighed var desu-<br />
den, at man var frataget stemmeretten når man ikke<br />
havde egen bopæl.<br />
Grænsen mellem husmændene og landarbejderne<br />
var flydende – og de delte på mange måder samme le-<br />
vevilkår. Deres kamp for rettigheder slog først igen-<br />
nem i slutningen af perioden, for husmændene med op-<br />
rettelsen af Det radikale venstre i 1905 og for landar-<br />
bejderne efterhånden som de fik stemmeret ved at<br />
stemme på socialdemokratiet.<br />
Det industrielle gennembrud<br />
Kilde: Samtidshistorie for handelsgymnasiet bd. 2, Lars Bil-<br />
le: Danmark 1848-1945 (1978) s. 34-39<br />
Forudsætningerne<br />
Skellet mellem håndværksmæssig og industriel pro-<br />
duktion kan være svær at sætte. Der fandtes mange<br />
håndværksmestre omkring 1850, der beskæftigede me-<br />
re end 5 svende, og nogen maskinel hjælp betjente de<br />
sig også af. Kun langsomt bredte de nye tekniske hjæl-<br />
pemidler, som. f. eks. dampmaskinen, sig i Danmark.<br />
Stagnationen hang bl. a. sammen med, at håndværket<br />
var underkastet en lang række strenge restriktioner, der<br />
var vedtaget helt <strong>til</strong>bage i middelalderen. Siden den tid<br />
havde håndværket været organiseret i laug, d. v. s.<br />
sammenslutninger inden for de enkelte fag med det<br />
formål at sikre medlemmerne socialt; at træffe bestem-<br />
melser om arbejdsforhold samt at skabe ensartede kon-<br />
kurrencevilkår ved fastsættelsen af priserne. Desuden<br />
måtte håndværk kun udøves i købstæderne. Alt i alt en<br />
meget stærk regulering af et erhverv. Dette stemte me-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
9<br />
get dårligt overens med indholdet i liberalismen. Næ-<br />
ringsfriheden stod derfor også centralt placeret på de<br />
national- liberales program, så centralt at det blev ind-<br />
føjet i grundloven. I 1857 vedtog Rigsdagen de love,<br />
der ophævede laugenes og købstædernes privilegier.<br />
Med næringsfrihedens indførelse var en væsentlig for-<br />
udsætning for den kommende industrialisering skabt.<br />
Der kunne nu frit etableres virksomheder, hvor man<br />
ville (med visse få begrænsninger), hvis det ellers var<br />
muligt at skaffe arbejdskraft og kapital.<br />
At skaffe den nødvendige arbejdskraft var ikke noget<br />
problem. Danmarks befolkning steg fra 1,8 mill. i<br />
1870 <strong>til</strong> 2,5 mill. i 1900. Denne stigning var imidlertid<br />
ikke jævnt fordelt mellem land og by. Der skete en<br />
kraftig vandring fra land <strong>til</strong> by, således at bybefolknin-<br />
gens andel i 1900 var steget <strong>til</strong> ca. 39 % mod 25 % i<br />
1870. Den store <strong>til</strong>vandring <strong>til</strong> byerne skabte et rigeligt<br />
udbud af arbejdskraft, som <strong>til</strong>med, på grund af konkur-<br />
rencen om at skaffe sig arbejde, var billig.<br />
Som omtalt tidligere betød de gode konjunkturer i<br />
kornsalgsperioden, at der skabtes store kapitaler i Dan-<br />
mark. Det var først og fremmest hos godsejerne og de<br />
største handelsforetagender, at kapitalkoncentrationen<br />
foregik. Godsejernes indtjening oversteg, hvad de selv<br />
kunne bruge på for- bedringer og udbygninger af god-<br />
serne. Derved blev der skabt en "ledig" kapital. Køb-<br />
mændene stod for opkøbet af kornet hos bønderne og<br />
solgte det videre <strong>til</strong> englænderne med stor fortjeneste.<br />
De stod også for importen af de varer, bønderne skulle<br />
bruge. Den stigende arbejdsdeling i samfundet gav<br />
handelsleddet en mere og mere central placering i<br />
dansk økonomi. Alt dette førte <strong>til</strong>, at storkøbmændene<br />
CF Tietgen var den mest dominerende iværksætter i den første industrialiseringsperiode. Som 28-årig<br />
grundlagde Tietgen Privatbanken i 1857, og herfra skulle en formidabel række af investeringer i danske<br />
industrivirksomheder finde sted. En af modellerne var at sammenlægge (fusionere på nudansk) en<br />
række virksomheder <strong>til</strong> De forenede… fx De forenede Bryggerier i 1873 med Tuborg i spidsen (ikke<br />
Carlsberg, som først gik med i 100 år senere (1971)), De forenede Dampskibsskibsselskaber (DFDS) ,<br />
De forenede Papirfabrikker osv.<br />
Tietgen var en enestående købmand og da Tietgen kom fra Odense, er det vel ikke så mærkeligt, at i<br />
dag hedder handelsskolen i Odense simpelthen Tietgenskolen. Måske skulle handelsskolen i Lyngby<br />
også tage navn efter Tietgen, da han ligger begravet ved Lyngby kirke?
kom <strong>til</strong> at spille en særdeles væsentlig rolle ved fi-<br />
nansieringen af industrialiseringen og oprettelsen af<br />
banker.<br />
Op <strong>til</strong> 1870'erne var der således, foruden arbejds-<br />
kraft, også ledig kapital <strong>til</strong> stede. Men den skulle for<br />
at gøre nytte formidles <strong>til</strong> dem, der havde brug for<br />
lån <strong>til</strong> investeringer, Denne kapitalformidling skete<br />
fortrinsvis gennem banker, sparekasser og kreditfor-<br />
eninger. I. 1857 var Privatbanken blevet oprettet, pri-<br />
mært med det formål at give kortfristede kreditter <strong>til</strong><br />
handelsforetagender, der ind<strong>til</strong> dette tidspunkt havde<br />
været næsten helt afhængige af finans- og handelshu-<br />
sene i Hamborg. Den drivende kraft i Privatbanken<br />
blev C. F. Tietgen. Han kom <strong>til</strong> at spille en afgørende<br />
rolle i den første industrialiseringsfase. I 1871 stifte-<br />
des Den danske Landmandsbank, og i 1873 Kjøben-<br />
havns Handelsbank. Foruden disse tre hovedbanker<br />
oprettedes en række banker i provinsen. Denne orga-<br />
nisering af kapitalmarkedet blev af uvurderlig betyd-<br />
ning for industrialiseringen. Ved at give rente for<br />
indskud på anfordring, trak bankerne en del af den<br />
"ledige" kapital ind i bankerne, som herefter udlånte<br />
den <strong>til</strong> industri og handel. Desuden medvirkede ban-<br />
kerne ved oprettelsen af industrielle aktieselskaber.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
10<br />
Banken påtog sig at sælge aktierne og garanterede<br />
tegningen af hele aktiekapitalen. Mange aktieselska-<br />
ber blev grundlagt med de tre hovedbanker som for-<br />
midlere og deltagere. Bankerne fik derved en særde-<br />
les vital placering i dansk erhvervsliv. Personsam-<br />
menfaldet i bestyrelserne i mange industri- og han-<br />
delsvirksomheder og bankerne var betydeligt.<br />
Sparekasser og kreditforeninger blev også oprettet<br />
og udbygget i tiden op <strong>til</strong> 1870'erne. Deres opgaver<br />
var af en noget anden karakter end en banks. For<br />
dem var sikkerheden det afgørende. De gav derfor<br />
kun lån mod sikkerhed i fast ejendom. Deres betyd-<br />
ning lå primært i imødekommelsen af et kapitalbe-<br />
hov hos det ekspanderende landbrug og byggeri.<br />
De gode konjunkturer, <strong>til</strong>stedeværelsen af rigelig ka-<br />
pital og organiseringen af kapitalmarkedet i perioden<br />
op <strong>til</strong> 1870'erne, bevirkede <strong>til</strong>sammen, at det var mu-<br />
ligt at låne penge <strong>til</strong> en lav rente. Det virkede yderli-<br />
gere stimulerende på lysten <strong>til</strong> at grundlægge nye<br />
virksomheder.<br />
Foruden de ovennævnte forudsætninger for en indu-<br />
strialisering, skal der også være et udbygget trans-<br />
Kortet <strong>til</strong> venstre: Det danske jernbanenet viser, at man var sen i<br />
optrækket i forhold <strong>til</strong> vores nabolande. De to hertugdømmer Slesvig-<br />
Holsten, der var en del af det danske rige ind<strong>til</strong> krigen i 1864, fik<br />
jernbaner før kongeriget og Sjælland kom før Jylland. Men derefter gik<br />
det stærkt. Omkring 1875 lå hele det banenet på plads som vi kender i<br />
dag.<br />
Billedet foroven: Den jyske længdebane blev indledt med bygningen af Århus-<br />
Randers 1862 og fotografen har her indfanget kongens indvielse af banen<br />
omkring Gudenåen september 1862 (ved Langå).
portnet <strong>til</strong> rådighed. Det er nødvendigt, for at trans-<br />
portudgifterne på billige men tunge varer som f. eks.<br />
korn, jern, kul o. s. v. ikke skal blive uforholdsmæs-<br />
sigt store.<br />
Både inden for sø- og landtransporten skete der en<br />
kraftig udvikling fra det 19. århundredes midte og<br />
frem. På grund af Danmarks topografi har søtrans-<br />
porten altid spillet en meget vigtig rolle. Handelsflå-<br />
den var i kornsalgsperioden i kraftig udvikling, og<br />
mange købmænd havde deres eget lille rederi, bestå-<br />
ende af forskellige typer af sejlskibe. Dampskibet be-<br />
gyndte efterhånden at vinde indpas, og var i 1900<br />
klart dominerende. Denne oms<strong>til</strong>ling fra sejl <strong>til</strong> damp<br />
var imidlertid så kapitalkrævende, at mange af de<br />
små rederier ikke kunne klare det. Med C. F. Tietgen<br />
som initiativtager sluttede en række af disse små sel-<br />
skaber sig sammen og dannede i 1866 aktieselskabet<br />
Det forenede Dampskibsselskab, som hurtigt opnåede<br />
en faktisk monopols<strong>til</strong>ling på den indenrigske gods-<br />
trafik <strong>til</strong> søs. Selskabet blev også klart dominerende i<br />
landbrugseksporten <strong>til</strong> England fra udskibningshav-<br />
nen i Esbjerg, indviet 1874.<br />
Landtransporten blav revolutioneret ved opbygningen<br />
af et jernbanenet. Den første jernbane i kongeriget<br />
Danmark blev indviet i 1847 og gik mellem Køben-<br />
havn og Roskilde. Denne bane havde vel nærmest<br />
kuriositetens præg, men selve transportmidlets betyd-<br />
ning for erhvervslivet afspejlede sig klart i den vold-<br />
somme debat i de efterfølgende år om linieføring og<br />
udbygningstempo.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
11<br />
Til venstre: Cloettas Damp-Chokolade fabrik var<br />
som datidens virksomheder baseret på dampkraft før<br />
elektromotoren brød igennem efter århundredeskiftet.<br />
Selve maskinen ses bag<strong>til</strong>, trækkraften blev fordelt <strong>til</strong><br />
de enkelte specialmaskiner ved hjælp af aksler under<br />
loftet og remtræk —endnu uafskærmede og ikke ufarlige.<br />
Således vil det have set ud på hver enkelt fabrik på<br />
denne tid —med en stor dampmaskine der ved hjælp<br />
af remtræk trak en masse specialmaskiner.<br />
Omkring midten af 1870'erne var hovedlinierne ud-<br />
bygget og udgjorde i alt ca. 900 km, for siden at stige<br />
<strong>til</strong> små 3000 km i 1900. Danmark blev således gen-<br />
nem udviklingen i samfærdselsmidlerne bundet sam-<br />
men, både <strong>til</strong> søs og <strong>til</strong> lands.<br />
Finansieringen af jernbanebyggeriet var mange steder<br />
i verden foretaget af private selskaber. Udviklingen i<br />
Danmark adskilte sig fra denne tendens. Ganske vist<br />
forsøgte Tietgen i 1860'erne at samle alle landets<br />
jernbaner i et selskab under hans og Privatbankens le-<br />
delse, men forsøget mislykkedes. Der var forbavsen-<br />
de nok - den liberale ideologis uvilje mod statens ind-<br />
blanding i forretningslivet taget i betragtning - fler-<br />
tal i Rigsdagen for statsbaneanlæg og -drift. Resulta-<br />
tet blev, at alle hoved linier var statsejede, medens se-<br />
kundærlinierne blev overladt <strong>til</strong> private selskaber.<br />
Med udbygningen af transportsystemet, organise-<br />
ringen af kapitalmarkedet, den lave rente og rigelig<br />
og billig arbejdskraft, kom det <strong>til</strong> at spille en mindre<br />
rolle for industrialiseringen i Danmark, at landet ikke<br />
rådede over to at de dengang vigtigste råstoffer, jern<br />
og kul. Den nære beliggenhed ved England og de la-<br />
ve fragtrater gjorde, at industrien uden større merud-<br />
gifter kunne skaffe, hvad den havde brug for. Dan-<br />
mark var dog ikke uden råstoffer selv. Det er typisk,<br />
at betydelige dele af dansk industri voksede op i <strong>til</strong>-<br />
knytning <strong>til</strong> landbruget. Enten forarbejdede den land-<br />
brugsvarer (øl, sukker, sprit, animalske produkter) el-<br />
ler også <strong>til</strong>virkede den maskiner, gødning og soyaka-<br />
ger <strong>til</strong> brug i landbrugsproduktionen. Udbygningen af<br />
sø- og landtransportnettet skabte også basis for en<br />
stor skibs- og maskinindustri.
Industrien behøvede et købedygtigt marked <strong>til</strong> sine<br />
produkter. Også denne forudsætning blev skabt i løbet<br />
af 1850'erne og 1860'erne under den gode konjunktur.<br />
Landbrugets fremgang, den stigende arbejdsdeling<br />
mellem land og by, transportnettets sammenknytning<br />
af Danmark <strong>til</strong> et stort marked, gav <strong>til</strong>sammen gunsti-<br />
ge afsætningsmuligheder for en industriel produktion.<br />
En lang række af de vigtigste forudsætninger for en in-<br />
dustrialisering var således <strong>til</strong> stede i Danmark omkring<br />
år 1870.<br />
Karakteristiske træk ved industrialiseringen<br />
Det har i mange år været diskuteret, hvornår præcist<br />
det egentlige industrielle gennembrud skete i Dan-<br />
mark. Nogle har hævdet, at det fandt sted umiddelbart<br />
før 1870, andre at det skete i første halvdel af 1870'er-<br />
ne, og atter andre henlægger det <strong>til</strong> sidste halvdel af<br />
1890'erne. Denne diskussion viser noget væsentligt<br />
om Danmarks industrialisering, nemlig, at den foregik<br />
i et relativt jævnt tempo med enkelte toppunkter, samt<br />
at den foregik over en bred front. Man kan ikke for<br />
Danmarks vedkommende udpege et enkelt erhverv<br />
som toneangivende for industrialiseringen og tidsbe-<br />
stemme gennembruddet herefter (som f. eks. teks<strong>til</strong>in-<br />
dustrien i England). Nogle karakteristiske træk skal<br />
omtales i det følgende.<br />
Grundlæggelsen af nye virksomheder var afhængig af<br />
konjunkturerne. 1870'ernes første halvdel blev præget<br />
af stiftelsen af mange nye selskaber, 85 i alt. Det kan<br />
med nutidens øjne synes et såre beskedent antal, men<br />
målt med samtidens målestok var det stort. Med den<br />
konjunkturnedgang, der fulgte med landbrugskrisen,<br />
stoppede "feberen". I 1880'erne blev der tale om en<br />
mere afdæmpet vækst. Med konjunkturopsvinget fra<br />
1894 og frem <strong>til</strong> 1. verdenskrig kom der igen fart i in-<br />
dustrialiseringen, og denne gang i et omfang der var<br />
langt større end tidligere.<br />
Mange af de store virksomheder, vi kender i dag,<br />
blev grundlagt i perioden 1870-1900. Navne som De<br />
danske Sukkerfabrikker, De danske Spritfabrikker, De<br />
forenede Bryggerier, ØK, De forenede Papirfabrikker,<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
12<br />
Nordisk Kabel og Tråd, angiver arten og størrelsen.<br />
Aktieselskabsformen blev langt den mest anvendte.<br />
Denne organisationsform gav, i modsætning <strong>til</strong> andels-<br />
selskabet, indflydelse efter hvor stor en del af kapita-<br />
len man besad . Det virkede uden tvivl <strong>til</strong>lokkende for<br />
de store kapitalbesiddere. Det er således karakteristisk,<br />
at det er en relativ snæver kreds af personer blandt<br />
godsejere og storkøbmænd, der via de tre storbanker<br />
stod for oprettelsen af og kontrollen med mange af de<br />
nye virksomheder. Som et eksempel kan nævnes, at<br />
Landmandsbanken deltog i stiftelsen af så betydelige<br />
virksomheder som De forenede Papirfabrikker (1889),<br />
Frihavnsselskabet (1891), Det danske Kulkompagni<br />
(1896), tobaksfirmaet Hirschsprung og Sønner (1896),<br />
Københavns Flydedok og Skibsværft (1897), 0K<br />
(1897), og Nordisk Kabel- og Trådfabrikker (1898).<br />
Dermed er også nævnt et andet væsentligt træk ved in-<br />
dustrialiseringsfasen, nemlig den koncentrations- og<br />
monopoltendens, der prægede højkapitalismen. Alene<br />
navnene på mange af virksomhederne vidner herom.<br />
Det var ofte flere mindre selskaber der blev sluttet<br />
sammen <strong>til</strong> "de forenede. . .". C. F. Tietgen fra Privat-<br />
banken og Emil Gluckstadt fra landmandsbanken var<br />
ledende kræfter i disse bestræbelser. Tankegangen var<br />
den, at med fuld kontrol inden for et produktions- eller<br />
handelsområde kunne virksomhedernes profit blive<br />
større og stordriftens fordele udnyttes fuldt ud. Der<br />
kan således spores den samme tendens som i udlandet<br />
<strong>til</strong>, at liberalismens krav om kræfternes frie spil og den<br />
frie konkurrence, i realiteten var ved at føre <strong>til</strong> det<br />
modsatte.<br />
Det mest karakteristiske ved den danske industriali-<br />
sering var dog ikke denne koncentrationstendens, men<br />
den lille industrivirksomhed med et stærkt håndværks-<br />
element i produktionen. I 1897 var det gennemsnitlige<br />
antal arbejdere pr. virksomhed kun 25. Der<strong>til</strong> kom, at<br />
industrien ikke blev koncentreret på nogle få steder,<br />
men var spredt relativt jævnt over hele landet. Dan-<br />
mark fik ikke som andre europæiske lande egentlige<br />
industricentre med virkelig store industriforetagender<br />
og en deraf følgende tæt koncentration af arbejdere.<br />
Dette har sammen med eksistensen af et stort landpro-
letariat givet betydet en del for udviklingen af den<br />
danske arbejderbevægelse.<br />
Endelig skal det nævnes, at produktionen af kon-<br />
sumvarer var helt dominerende i den danske indu-<br />
stri, og at den praktisk taget producerede for hjem-<br />
memarkedet. Den del af industriens produktions-<br />
værdi, der gik <strong>til</strong> eksport, udgjorde i perioden 1868<br />
-1900 kun omkring 10 %.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
13<br />
Et samlet billede af forskydningerne på det er-<br />
hvervsøkonomiske område kan fås ved tabellerne<br />
på nedenfor:<br />
Bruttofaktorindkomstens fordeling på erhverv i procent:<br />
1868 1876 1894 1904 1914<br />
Landbrug m.v. 50 45 34 31 32<br />
Håndværk og offentlige værker 13 11 13 10 9<br />
Industri Ca. 4 Ca.5 7 10 10<br />
Bygge- og anlægsvirksomhed 3 3 3 5 4<br />
Handel m.v. 10 13 18 19 21<br />
Transport m.v. 3 4 5 7 7<br />
Liberale erhverv og husgerning 4 5 6 6 5<br />
Boligbenyttelsen 8 9 8 7 7<br />
Offentlige ydelser 5 5 6 5 5<br />
Anm: Bruttofaktorindkomsten betegner den værdiforøgelse, som finder sted i årets løb i alle<br />
landets produktions- og omsætningsled. Bruttofaktorindkomsten fordelt på erhverv kan derfor<br />
vise, hvilken betydning det enkelte erhverv har i den samlede produktion.<br />
Kilde: Svend Aage Hansen: Økonomisk vækst i Danmark bd. I s. 200 og 305<br />
Den samlede befolknings procentvise fordeling på erhverv<br />
Landbrug<br />
m.v.<br />
Håndværk<br />
og<br />
Industri<br />
Bygge- og<br />
anlægsvirk-<br />
somhed<br />
Øvrige<br />
erhverv<br />
I alt Samlet<br />
befolkning<br />
1860 53,3 26,4 5,9 14,4 100 1,601 mio<br />
1870 52,3 25,8 6,8 15,1 100 1,793 mio<br />
1880 51,1 26,0 7,7 15,2 100 1,976 mio<br />
1890 45,9 27,9 9,9 16,3 100 2,179 mio<br />
1901 41,4 29,5 11,3 17,8 100 2,463 mio<br />
1911 38,3 28,9 12,9 19,9 100 2,770 mio<br />
Kilde: Svend Aage Hansen: Økonomisk vækst i Danmark bd.<br />
I s. 142
De politiske partier<br />
De betydelige forskydninger i det danske samfunds<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
økonomiske og sociale struktur førte <strong>til</strong> fremkomsten<br />
af en selvbevidst gårdmandsgruppe, en hastigt vok-<br />
sende arbejderklasse, et stort landproletariat, en in-<br />
dustriherregruppe og en indflydelsesrig handelsgrup-<br />
pe. Den danske befolkning blev således tydeligere<br />
opdelt i en række samfundsklasser, hver med sine<br />
økonomiske og politiske særinteresser. Denne øgede<br />
differentiering kom <strong>til</strong> at præge den videre udvikling<br />
af de politiske grupperinger, som vi har set voksede<br />
frem i forbindelse med indførelsen af grundloven i<br />
1849. I løbet af perioden kom disse grupperinger <strong>til</strong><br />
at tage form af egentlige politiske partier.<br />
Højre<br />
Den toneangivende gruppering op <strong>til</strong> 1864 var de na-<br />
tionalIiberale. Efter 1864 mistede de deres indfly-<br />
delse og opløstes efterhånden som selvstændig grup-<br />
pering. Flertallet af de nationalliberale sluttede sig <strong>til</strong><br />
Højre, resten forenede sig med venstregrupperinger-<br />
ne.<br />
Under det liberale gennembrud havde den hid<strong>til</strong><br />
mest indflydelsesrige gruppe, godsejerne, holdt sig i<br />
baggrunden. Efter 1864 vendte de imidlertid <strong>til</strong>bage<br />
på den politiske scene for at rette op på de ulykker,<br />
folkestyret efter deres mening allerede havde for-<br />
voldt, og for at sikre, at der ikke kom flere. Gods-<br />
ejerne blev kernen i partiet Højre. Foruden godsejer-<br />
ne hentede Højre støtte fra akademikere, embeds-<br />
Til højre: Jakob Brønnum Scavenius Estrup, der var konsejlspræsident<br />
(statsminister ) 1875-1894 var den absolut vigtigste politiske<br />
person i denne periode. Estrup var godsejer, Højre-mand, stærkt konservativ<br />
med en dybfølt loyalitet overfor kongemagten.<br />
At Estrup overhovedet kunne styre landet i denne periode skyldtes<br />
udelukkende ved at udnytte særlige juridiske huller i grundloven fra<br />
1866, der gav ham mulighed for at sende Rigsdagen på ferie og udstede<br />
provisoriske (midlertidige) finanslove. Grundloven af 1866 havde<br />
Estrup i øvrigt selv været med <strong>til</strong> at formulere.<br />
Med vore dages øjne ville man utvivlsomt have kaldt Estrup for diktator.<br />
I 1885 blev Estrup udsat for ind<strong>til</strong> videre det eneste attentat på<br />
en dansk statsminister. Estrup overlevede attentatet, da hans frakkeknap<br />
afbød revolverkuglen. I 1894 blev Estrups position som konsejlspræsident<br />
forhandlet væk af forhandlere fra hans eget parti, Højre.<br />
14<br />
mænd, officerer, håndværkere, industriens og hande-<br />
lens folk. En del af arbejderne i byerne sluttede også<br />
i begyndelsen op om Højre, ind<strong>til</strong> Socialdemokratiet<br />
efterhånden vandt frem. Desuden fik partiet klar op-<br />
bakning fra kong Christian 9. Højre var således et<br />
udpræget byparti med hovedbastionen i det bedre<br />
borgerskab.<br />
Ret beset var Højres vælgergrundlag en nok så blan-<br />
det flok. I mange spørgsmål, især af erhvervsøkono-<br />
misk karakter, havde embedsmænd, godsejere, hånd-<br />
værkere, industriherrer og handelens folk forskellige<br />
interesser, hvilket da også på langt sigt blev en be-<br />
lastning for sammenholdet. Det, der i perioden frem<br />
<strong>til</strong> århundredeskiftet bandt partiet sammen, var enig-<br />
heden om at bremse Venstres krav om genindførel-<br />
sen af den lige og almindelige valgret <strong>til</strong> landstinget<br />
og ønsket om at skabe et <strong>til</strong>strækkeligt stærkt militær<br />
<strong>til</strong> forsvar af Danmark. Ifølge datidens konservative<br />
opfattelse var det en illusion at tro, at alle mennesker<br />
var lige. Den historiske udvikling og traditionen hav-<br />
de skabt nogle ledende grupper, som, primært gen-<br />
nem store jordbesiddelser, i særlig grad havde bidra-<br />
get <strong>til</strong> finansieringen af samfundets udvikling. Disse<br />
grupper skulle derfor også have den ledende rolle i<br />
den politiske styring.<br />
Forsvaret for den private ejendomsret kom <strong>til</strong> at ind-<br />
tage en vigtig plads i Højres politik. Ved at give den<br />
politiske magt <strong>til</strong> de besiddende grupper, sikredes<br />
også en rolig og jævn udvikling i overensstemmelse<br />
med traditionen, uden forhastede folkelige eksperi-<br />
menter, der forkastede det bestående på en studs.
Overklassen forstod bedst - ligesom den patriarkalske<br />
familiefader -, hvad der var <strong>til</strong> landets bedste og fol-<br />
kets gavn. Den følte, mente man, et særligt ansvar, et<br />
ansvar som staten og dens tro embedsmænd skulle<br />
forvalte. Fordi man har det talent at finde det rette<br />
slagord i en vælgerforening, kan man meget vel være<br />
blottet for enhver evne <strong>til</strong> at regere, hed det i højre-<br />
kredse.<br />
Det forenede Venstre<br />
Som en reaktion på skuffelsen over 1866-grundlovens<br />
vedtagelse og kongens udnævnelse af et rent højremi-<br />
nisterium, sluttede de forskellige grupperinger af ven-<br />
strefolk i Rigsdagen sig sammen og dannede Det for-<br />
enede Venstre i 1870. Spændvidden inden for Det for-<br />
enede Venstre var stor. Den gik lige fra en grundtvigi-<br />
ansk inspireret idealistisk, national, skandinavistisk og<br />
forsvarsvenlig holdning, der ikke lå langt fra de natio-<br />
nalliberales, <strong>til</strong> en jordnær nøgternhed uden positiv<br />
inds<strong>til</strong>ling <strong>til</strong> forsvaret. Denne forskel mellem fløjene<br />
i Det forenede Venstre er meget vigtig at erindre sig<br />
ved behandlingen af den konkrete politiske udvikling.<br />
Det forenede Venstre var et decideret landboparti. Det<br />
hentede stemmerne blandt landbrugerne, og her kunne<br />
partiet nyde godt af den stigende bevidstgørelse blandt<br />
bønderne.<br />
Den førte <strong>til</strong> en klarere erkendelse af nødvendigheden<br />
af at slutte op om partiet, som da også får en mærkbar<br />
fremgang i stemmetallet. Blandt landbobefolkningen<br />
var det gårdmændene, der blev de toneangivende i<br />
partiet, men de fleste husmænd og mange landarbej-<br />
dere støttede det også. Med Socialdemokratiets dan-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Viggo Hørup— statue af den danske kunstner JF Villumsen. Statuen står i Kongens Have. Viggo Hørup<br />
regnes som en af de helt store begavelser indenfor politisk journalistik i 1800-tallets slutning. Hørup var<br />
som medlem af partiet Venstre i skarp konfrontation med Højre og konsejlspræsident Estrup.<br />
Hørup formulerede den berømte sætning om et dansk forsvar og befæstningen af København: ”Hvad skal<br />
det nytte?”. En provokerende sætning, der foranledigede, at folketingets formand (der i øvrigt også var<br />
venstremand) ringede med klokken og forlangte, at Hørup undskyldte sin bemærkning. Men det ville Hørup<br />
ikke. Hørup står dermed som den første danske politiske antimilitarist, og en følge af denne politiske<br />
linje blev grundlæggelsen af partiet Det radikale Venstre i 1905.<br />
Viggo Hørup er nok mere kendt blandt menigmand som grundlægger af Dagbladet Politiken i 1884 (se<br />
i øvrigt kompendiets forside). Hørup døde i øvrigt i 1902, tre år før Det radikale Venstre blev grundlagt.<br />
Et af Hørups berømte fyndord som jeg (BBT) med fornøjelse benytter i undervisningssituationer er ”Skæg<br />
for sig, og snot for sig!” (når man skal holde sig <strong>til</strong> sagen!). Se i øvrigt Venstres anden store leder i<br />
1870’erne og 1880’erne, Chresten Berg, s. 20.<br />
15<br />
nelse og konsolidering skete der dog efterhånden et<br />
indhug i den sidstnævnte gruppe.<br />
Det forenede Venstre vedtog et program, der byggede<br />
på det liberale idegrundlag. Det krav, partiet satte i<br />
front, var genindførelsen af Junigrundloven med den<br />
lige og almindelige valgret. "Tilbage <strong>til</strong> junigrundlo-<br />
ven" blev slagordet. Den lige og almindelige valgret<br />
skulle også gælde ved de kommunale valg. Endvidere<br />
skulle folketinget have hovedindflydelsen på landets<br />
politik, og regeringen skulle accepteres af et flertal i<br />
folketinget. Kravet om folketingsparlamentarisme (se<br />
nærmere s. 21) var hermed rejst. På det økonomiske<br />
område krævede partiet sparsommelighed i statshus-<br />
holdningen; en skattereform, således at jordbeskatnin-<br />
gen blev lettet ved indførelsen af en indkomst- og for-<br />
mueskat; afskaffelse af fæstevæsenet og fastholdelse<br />
af frihandelsprincippet. Krav der alle kan føres <strong>til</strong>bage<br />
<strong>til</strong> primært gårdmændenes økonomiske interesser. På<br />
det kulturelle område skulle åndsfriheden være frem-<br />
herskende, specielt på det skole- og kirkepolitiske om-<br />
råde. Grundtvigs indflydelse kan klart spores her. Me-<br />
dens Højre blev konervatismens fortaler i Danmark,<br />
blev Det forenede Venstre liberalismens.<br />
Socialdemokratiet<br />
Den tredie betydende politiske ideologi, socialismen,<br />
blev fremført af Socialdemokratiet, der blev stiftet i<br />
1871. Den stærkt voksende bybefolkning og industria-<br />
liseringen skabte en arbejderklasse, ligesom udviklin-<br />
gen på landet efterlod et stort landproletariat. Disse<br />
klassers dårlige levevilkår og arbejdsforhold gav gro-<br />
bund for det politiske budskab Karl Marx og Friede-<br />
rich Engels havde formuleret i deres skrifter.
Initiativet <strong>til</strong> dannelse af et socialistisk parti udgik fra<br />
Louis Pio, Harald Brix og Poul Geleff. Pio havde i<br />
sommeren 1871 udgivet to småskrifter kaldet<br />
"socialistiske blade", hvori han angreb<br />
"fabriksherrernes" udsugelse og undertrykkelse af ar-<br />
bejderklassen og krævede, at statsmagten vedtog lo-<br />
ve, der beskyttede arbejderne og forbedrede deres le-<br />
vevilkår. Disse skrifter og artiklerne i ugebladet<br />
"Socialisten" vidnede om et manglende konkret<br />
kendskab <strong>til</strong> marxismen. Derimod var indholdet<br />
stærkt moralsk indigneret og sprogbrugen indimellem<br />
voldsom, hvilket opskræmte borgerskabet, der frygte-<br />
de, at revolutionen stod for døren. Men de krav, der<br />
blev fremsat, var, set på den baggrund, forbavsende<br />
moderate.<br />
Socialdemokratiet blev stiftet som en afdeling af In-<br />
ternationale (den internationale sammenslutning af<br />
socialistiske partier). Partiet blev bygget op af faglige<br />
sektioner, under ledelse af en centralkomite med Pio<br />
som formand. Organiseringen omkring faglige sekti-<br />
oner vidnede om, at partiet foruden sit politiske virke<br />
også satsede på et fagligt arbejde.<br />
Partiets første år var ikke uden besværligheder. Be-<br />
gyndelsen af 1870'erne var, som vi har set, præget af<br />
højkonjunktur og omfattende industrialisering, hvil-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Den danske arbejderbevægelse fik med socialdemokratiets<br />
dannelse endelig et politisk parti, der kæmpede deres sag.<br />
16<br />
ket gav arbejderen en relativ gunstig forhandlingspo-<br />
sition. I 1872 kom det <strong>til</strong> en slags styrkeprøve. An-<br />
ledningen var en murerstrejke. Socialdemokratiet<br />
indkaldte <strong>til</strong> en støttedemonstration i Fælledparken i<br />
København. Den kunne samtidig fungere som en ma-<br />
nifestation af den nye bevægelses styrke. I opråbet <strong>til</strong><br />
demonstrationen sluttede Pio med ordene: "Men Jer, I<br />
guldets dyrkere! I, de fattiges udsugere! Eder vil vi<br />
endnu en gang <strong>til</strong>råbe: ,,I har i årtusinder iskænket os<br />
en bitter livsdrik; vogt Jer nu, målet er fuldt! Lad der<br />
ikke komme en eneste dråbe <strong>til</strong>, eller - det flyder<br />
over!". Voldsomt sprog, men kravene, som artiklen<br />
indeholdt, var relativt beskedne. Statsmagten reagere-<br />
de omgående: Pio, Brix og Geleff blev arresteret og<br />
demonstrationen forbudt. Da arbejderne på trods her-<br />
af alligevel samledes i Fælledparken, blev de brutalt<br />
splittet og jaget væk af det beredne politi. Sågar mili-<br />
tæret var sat i alarmberedskab. Disse omstændighe-<br />
der har for eftertiden gjort, at "Slaget på fælleden" er<br />
kommet <strong>til</strong> at stå som noget nær revolutionens ud-<br />
brud i Danmark, hvilket er helt forkert. I realiteten<br />
var der tale om en demonstration af nogle få tusinde<br />
arbejdere, som blev mødt med en overophedet reakti-<br />
on af en opskræmt statsmagt. Men myten om fælled-<br />
slaget levede videre.<br />
For Socialdemokratiet betød arrestationen af lederne<br />
og forbuddet mod partiet, at det måtte føres videre af<br />
Slaget på Fælleden 1872, hvor en arbejderdemonstration blev slået ned med<br />
hård hånd af militæret er gået hen og blevet en legende i den danske arbejderbevægelses<br />
historie. Aftenen før demonstrationen blev arbejderlederne,<br />
Louis Pio, Harald Brix og Paul Geleff, arresteret af politiet.
andre og under andet navn. Fremgangen fortsatte i af-<br />
dæmpet tempo. I 1875 blev lederne frigivet - primært<br />
for at de ikke skulle dø i fængslet og derved give bevæ-<br />
gelsen nogle martyrer -, men de kunne ikke rigtigt finde<br />
sig <strong>til</strong> rette i partiet, som i øvrigt på grund af konjunk-<br />
turomslaget og de dårlige tider nu oplevede stagnation<br />
og <strong>til</strong>bagegang. Pio og Geleff mistede troen på sagens<br />
gennemførlighed i Danmark og lod sig overtale af poli-<br />
tiet <strong>til</strong> mod betaling at emigrere <strong>til</strong> Amerika.<br />
"Flugten <strong>til</strong> Amerika", desillusionen og de dårlige tider<br />
førte <strong>til</strong> en næsten fuldstændig opløsning af partiet. Til-<br />
bage blev en lille flok realitetsbetonede faglærte fagfor-<br />
eningsfolk, der satte "de små skridts politik" i højsædet.<br />
Det var bl. a. skomager Chr. Hørdum, snedker C. C.<br />
Andersen og handskemager P. Knudsen, altså folk fra<br />
den bedres<strong>til</strong>lede del af arbejderklassen. De foretog en<br />
reorganisering af bevægelsen, således at parti og fag-<br />
foreninger blev skilt ad. Hermed grundlagdes den<br />
struktur, der siden har hersket i dansk arbejderbevægel-<br />
se: et politisk parti, der på det politiske plan virkede<br />
for arbejdernes sag, og en fagbevægelse, der over for<br />
arbejdsgiverne kæmpede for at forbedre arbejderklas-<br />
sens arbejdsforhold. Fra midten af 1880 gik det igen<br />
fremad for partiet og fagforeningerne. I 1884 valgte de<br />
to første socialdemokratiske folketingsmænd og partiet<br />
gik herefter ind i en lang uafbrudt fremgangsperiode,<br />
som først stoppede ved valget i 1935.<br />
Socialdemokratiets ideologi var socialismen. Hvad der<br />
mere præcist skulle lægges heri, og specielt hvilken<br />
fremgangsmåde, der skulle anvendes for at nå det soci-<br />
alistiske samfund, rådede der stor uenighed om i den<br />
internationale socialistbevægelse. Der var, groft sagt, to<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
17<br />
hovedlinier. Uenigheden gjaldt spørgsmålet om statens<br />
rolle ved gennemførelsen af det socialistiske samfund.<br />
Den ene retning, den revolutionære linie - anført af<br />
Karl Marx - hævdede, at statsapparatet altid ville være<br />
den herskende klasses, kapitalisternes, redskab <strong>til</strong> un-<br />
dertrykkelse af proletariatet. Så længe produktionsmå-<br />
den var kapitalistisk, ville statsmagten være i kapitali-<br />
sternes hænder. Det var derfor illusorisk at fores<strong>til</strong>le<br />
sig, at staten skulle kunne bruges <strong>til</strong> at indføre socialis-<br />
men, da det måtte være ensbetydende med, at kapitali-<br />
sterne frivilligt skulle opgive deres privilegier og magt.<br />
Den eneste farbare vej var derfor den sociale revoluti-<br />
on.<br />
Den anden retning - den reformistiske linie - hævdede,<br />
at det ville være muligt for arbejderklassen alene i kraft<br />
af dens voksende antal at opnå flertal i parlamentet og<br />
der vedtage love, som afskaffede den kapitalistiske pro-<br />
duktionsmåde og indførte det socialistiske fælleseje af<br />
produktionsmidlerne. Man opfattede staten som en neu-<br />
tral instans, hævet over samfundet. Gennemførelsen af<br />
socialismen kunne ikke ske på en gang, men måtte fo-<br />
regå gradvis med vedtagelser af reformer i den lovgi-<br />
vende forsamling.<br />
Det danske socialdemokrati bekendte sig klart fra dets<br />
begyndelse, <strong>til</strong> reformismen. Stifterne af partiet var næ-<br />
sten uden kendskab <strong>til</strong> selve indholdet i Karl Marx'<br />
skrifter. Socialdemokratiets første program, Gimlepro-<br />
grammet fra 1876 var ikke resultatet af et selvstændigt<br />
arbejde, men stort set en direkte oversættelse af det ty-<br />
ske socialdemokratis program, som i øvrigt var blevet<br />
stærkt kritiseret af Karl Marx. I 1888 vedtoges et nyt<br />
program, der udbyggede Gimleprogrammet. I disse<br />
Flugten <strong>til</strong> Amerika. Louis Pio — der havde været den store<br />
forkæmper for arbejderne — fik dårligt helbred som følge<br />
af sit ophold i fængslet og da han blev <strong>til</strong>budt en sum penge<br />
af politiet <strong>til</strong> at rejse <strong>til</strong> USA slog han <strong>til</strong>. De danske myndigheder<br />
var simpelthen for bange for hvad Pio kunne finde på,<br />
da han var kommet ud af fængslet. Ved hjælp af denne sum<br />
penge kunne den revolutionære uromager Pio derfor eksporteres<br />
<strong>til</strong> Amerika.
programmer fastslås det, at årsagen <strong>til</strong> al nød og elen-<br />
dighed er kapitalisternes ejendomsret <strong>til</strong> produktions-<br />
midlerne. Ejendomsretten <strong>til</strong> produktionsmidlerne<br />
skulle derfor afløses af fælleseje, og partiet ville "med<br />
alle lovlige midler" stræbe herimod. En vej frem mod<br />
dette mål var oprettelsen af produktionsforeninger<br />
dannet med hjælp fra staten og drevet af arbejderne<br />
selv. De skulle efterhånden udkonkurrere kapitalister-<br />
ne. Kooperationen blev således en tredie vigtig gren<br />
inden for arbejderbevægelsen. Der blev spøgefuldt talt<br />
om den trepattede ko: parti, fagforening og kooperati-<br />
onen.<br />
Foruden ops<strong>til</strong>lingen af endemålet, socialismen, kræ-<br />
vede partiet almindelig og lige valgret for alle - både<br />
mænd og kvinder, indførelsen af etkammersystem, af-<br />
skaffelse af den bestående hær og indførelsen af et al-<br />
mindeligt folkeværn, fuld presse-, forenings- og for-<br />
samlingsfrihed, statsskoler, forbud mod børnearbejde,<br />
indførelsen af en maksimalarbejdsdag, kontrol med<br />
arbejds- og lønforhold ved oprettelsen af voldgiftsret-<br />
ter og domstole <strong>til</strong> at afgøre stridigheder mellem ar-<br />
bejde og kapital, indførelse af progressiv beskatning<br />
og afskaffelse af indirekte skatter og told samt udbyg-<br />
ning af den sociale forsorg for syge, gamle og arbejds-<br />
invalider.<br />
Det danske Socialdemokrati har aldrig været et egent-<br />
ligt revolutionært parti. Det var i hele dets virke og<br />
idédebat - eller snarere mangel på samme - i de første<br />
årtier, stærkt præget af, at det var de praktisk inds<strong>til</strong>le-<br />
de faglærte arbejdere og ikke de teoretisk inds<strong>til</strong>lede<br />
akademikere, der organiserede og ledede partiet. Man<br />
firede gerne på et princip i ny og næ for at opnå nogle<br />
konkrete gevinster nu og her. Denne grundholdning<br />
har domineret partiet siden.<br />
Fællestræk ved partidannelserne<br />
Socialdemokratiet var det eneste af periodens partier,<br />
der begyndte med at organisere vælgerne. Det forene-<br />
de Venstre og Højre blev dannet på initiativ af de<br />
valgte rigsdagsmænd. Disse to partier vil det egentlig<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
18<br />
være mere korrekt, i periodens begyndelse, at betegne<br />
som rigsdagsgrupperinger. Enkeltpersonernes betyd-<br />
ning var stor. De ledende politikere skabte grupper<br />
omkring sig. Grundlovens ord om, at rigsdagsmænde-<br />
ne alene var bundne af deres overbevisning og ikke af<br />
nogen forskrift fra deres vælgere, blev <strong>til</strong>lagt større<br />
betydning den gang, end vi oplever det i dag. Det var<br />
derfor<br />
også vanskeligere at praktisere den partidisciplin, der i<br />
dag præger folketingsarbejdet. De forskellige grupper<br />
havde forsøgt at skabe nogle vælgerorganisationer <strong>til</strong><br />
støtte for deres arbejde på rigsdagen, men nogen fast<br />
og stabil struktur var der ikke kommet ud af det end-<br />
nu, og de fungerede mest som "valgmaskiner", der<br />
blev sat i gang ved hvert valg, medens deres indfly-<br />
delse mellem valgene var lille.<br />
Efterhånden som samfundsudviklingen skred frem<br />
med den øgede opsplitning i særinteresser, med den<br />
voksende kompleksitet i samfundsproblemerne og<br />
med den mere og mere forbitrede kamp om den politi-<br />
ske magt, antog grupperingerne fastere former, og po-<br />
litikerne indså nødvendigheden af at skabe faste orga-<br />
nisatoriske rammer, så vælgerne kunne mobiliseres <strong>til</strong><br />
støtte for partiets arbejde. Fra begyndelsen af 1880'er-<br />
ne dannede både Højre og Det forenede Venstre<br />
landsdækkende vælgerorganisationer med lokale væl-<br />
gerforeninger som det nederste led og et samlende,<br />
centralt organ øverst. Parti organiseringen begyndte at<br />
ligne den, vi kender i dag. Mest effektiv var Højres<br />
organisation, medens Det forenede Venstres først me-<br />
get senere kom <strong>til</strong> at fungere ordentligt. Det hang bl.a.<br />
sammen med, at vælgerorganisationen ville have ind-<br />
flydelse på den daglige politik, Venstres rigsdags-<br />
mænd førte. Det modsatte rigsdagsmændene sig. Det-<br />
te hang igen sammen med den splittelse, der var mel-<br />
lem Det forenede Venstres rigsdagspolitikere om,<br />
hvilken politisk kurs der skulle lægges i kampen mod<br />
Højreministeriet. Hermed er vi ovre i periodens altdo-<br />
minerende politiske problem: forfatningskampen.
Forfatningskampen af Bo Beier Thorup<br />
Den største politiske konflikt i Danmarkshistoriens<br />
sidste 150 år skete i årene 1872-1901 og benævnes<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
som oftest ”forfatningskampen”. Den baserede sig på<br />
hvorledes grundloven skulle fortolkes (idet forfatning<br />
betyder grundlov). Trods den politiske kamp i samti-<br />
den om grundloven, handlede konflikten i virkelighe-<br />
den om hvilket socialt lag, der skulle styre landet;<br />
overklassen med godsejerne i spidsen eller middel-<br />
klassen med gårdmændene i spidsen. Den politiske<br />
konflikt om grundloven var - og er - temmelig kompli-<br />
ceret, så jeg vil anbefale at slå ørerne ud og holde tun-<br />
gen lige i munden for at følge med i en selv forenklet<br />
frems<strong>til</strong>ling af den politiske magtkamp i 1800-tallets<br />
slutning.<br />
Med junigrundloven 1849 indførtes folkestyre i Dan-<br />
mark. Set med vore dages øjne var det nyoprettede de-<br />
19<br />
Danmark får folkestyre med junigrundloven 1849.<br />
Den grundlovsgivende forsamling, der stod bag<br />
Danmarks første grundlov fra 5. juni 1849. Et temmelig<br />
kedeligt og statisk maleri af denne begivenhed, hvor<br />
danskerne fik folkestyre. Betegnende nok er billedet<br />
fyldt med mænd, for kvinderne måtte vente <strong>til</strong> 1915 med<br />
at få valgret.<br />
En god huskeregel er de 6 f’er, der ikke fik stemmeret i<br />
1849: Folkehold, fruentimmere, fallenter, fjollede,<br />
fængslede (forbrydere), fattigfolk.<br />
Alligevel var grundloven fra 1849 mere demokratisk end<br />
den senere grundlov fra 1866, som Estrup var med <strong>til</strong> at<br />
formulere. 1866-grunloven indskrænkede klart<br />
valgretten— og gav de rigeste borgere 2 stemmer, hvor<br />
andre kun havde 1 stemme.<br />
mokrati temmelig begrænset, idet kun mænd over 30<br />
år kunne stemme. Men set med samtidens øjne var det<br />
et kæmpefremskridt, da kongen ind<strong>til</strong> 1848 alene hav-<br />
de regeret Danmark. Med folkestyret fra 1849 oprette-<br />
des med inspiration fra Storbritannien en Rigsdag der<br />
bestod af to kamre, et folketing (svarede <strong>til</strong> det engel-<br />
ske underhus) og et landsting (svarende <strong>til</strong> overhuset).<br />
Der var almindelig og lige valgret <strong>til</strong> både folketinget<br />
og landstinget. I 1864 tabte Danmark i krigen mod<br />
Prøjsen og Østrig, og mistede de tre landsdele Slesvig-<br />
Holsten-Lauenburg. P.g.a. nederlaget var man tvunget<br />
<strong>til</strong> at omskrive grundloven fra 1849. I 1866 kom derfor<br />
en ny grundlov, kaldet 1866-grundloven eller Den<br />
indskrænkede grundlov. Den ny grundlov indskræn-<br />
kede valgretten <strong>til</strong> Landstinget.<br />
Der var nu ikke længere lige og almindelig valgret<br />
<strong>til</strong> Landstinget. Vælgere med en høj indkomst fik ret<br />
<strong>til</strong> at afgive deres stemme to gange <strong>til</strong> Landstinget. Al-<br />
le andre vælgere havde kun én stemme. Denne regel<br />
betød, at da de vels<strong>til</strong>lede med høje indkomster nor-<br />
Attentatet på Jacob Estrup 1885 blev foretaget af en 18-årig typograf,<br />
der ligesom mange andre af venstres vælgere rasede over<br />
konsejlspræsidentens (statsministerens) provisoriske (midlertidige)<br />
love, der faktisk gjorde, at Estrup var diktator. Attentatet fandt sted i<br />
Toldbodgade udenfor Estrups bolig, men Estrup slap ganske uskadt fra<br />
attentatet. I virkeligheden kom attentatet <strong>til</strong> at styrke Estrups popularitet.
malt stemte på højre, var flertallet af valgte medlem-<br />
mer i Landstinget fra partiet Højre. En yderligere be-<br />
gunstigelse af Højre var desuden, at kongen med 1866-<br />
grundloven fik ret <strong>til</strong> selv at udpege 12 Landstingsmed-<br />
lemmer. Da kong Christian IX (9.) foretrak Højre, blev<br />
kongens 12 medlemmer af landstinget også højre-<br />
mænd.<br />
Til folketinget var der fortsat lige og almindelig valg-<br />
ret. Da størstedelen af Danmarks befolkning var gård-<br />
mænd og husmænd stemte disse på Venstre. Derfor op-<br />
stod fra 1872 den situation, at Venstre havde flertal i<br />
Folketinget mens Højre havde flertal i Landstinget. Det<br />
store spørgsmål var nu: Hvilket kammer skulle styre<br />
landet? Skulle folketinget udpege en regering – eller<br />
skulle landstinget udpege? Hvis folketinget udpegede<br />
en regering måtte det blive en venstreregering, skulle<br />
landstinget udpege en regering måtte det blive en høj-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
20<br />
Københavns befæstning var endelig færdigbygget under<br />
første verdenskrig 1914-1918, men hovedparten af arbejdet<br />
var anlagt i sidste del af Estrup-årene (kaldet provisorieårene)<br />
1885-1894. På kortet ser man hvordan at København<br />
skulle mod vest beskyttes af en vold (Vestvolden),<br />
mens området fra Utterslev Mose og ud <strong>til</strong> strandvejen ved<br />
Dyrehaven skulle nordfronten oversvømmes ved hjalp af<br />
vand der blev ført via kanaler fra Furesøen ved Frederiksdal<br />
via Lyngby sø og igennem selve Lyngby ud <strong>til</strong> Klampenborg.<br />
Et af de steder hvor det er lettest i dag at se dette befæstningsværk<br />
er når man om sommeren ligger ved Charlottenlund<br />
Fort. Her kan man bese de store kanoner og voldanlæg.<br />
Men som kortet viser, var der talrige forter med kanoner<br />
der blev anlagt i denne tid. Lyngby fort, Bagsværd fort,<br />
Fortun fort, Tårbæk fort, Gladsaxe fort, Avedøre fort, Amager<br />
fort, Kastrup fort, samt søforterne Flakfortet og Middelgrundsfortet.<br />
For slet ikke at nævne de utallige batterier,<br />
der blev anlagt omkring byen.<br />
reregering. Situationen var gået i hårdknude.<br />
Løsningen lå i at benytte grundloven – hvor Højres po-<br />
litikere fastholdt, at formuleringen ”kongen udpeger si-<br />
ne ministre” (en formulering, der også står i vore dages<br />
grundlov) måtte betyde, at det var kongen der valgte<br />
regeringen, hvilket i praksis ville sige en højreregering.<br />
Venstre derimod mente, at det måtte være det ting<br />
der afspejledede befolkningens sammensætning – dvs.<br />
folketinget –, der skulle udpege en regering. Da Ven-<br />
stre fra 1872 havde flertal i folketinget måtte dette jo<br />
medføre, at Venstre skulle danne regering. Venstre<br />
fastslog dermed begrebet folketingsparlamentarisme.<br />
Desuden mente Venstre også, at da finansloven skulle<br />
vedtages i Folketinget havde folketinget forrang frem<br />
for landstinget. Finansloven, der skal vedtages hvert år,<br />
er den vigtigste lov i det daglige politiske spil, fordi lo-<br />
ven udstikker rammerne for samtlige udgifter og ind-<br />
Chresten Berg (1829-91)— Chresten Berg var partiet Venstres reelle leder i 1870’erne og 1880’erne.<br />
Berg forstod som måske den første at anvende medierne i stort omfang i den politiske sag. Han<br />
grundlagde derfor en række aviser, de såkaldte Bergske blade, der dækkede store dele af Jylland<br />
og Sjælland. Han førte an i Venstres ”visnepolitik”, hvor han forsøgte at begrave Estrup-regeringens<br />
forslag i udvalgsarbejde, mens han ufortrødent kæmpede for indførelsen af parlamentarismen. Ligeledes<br />
bekæmpede Berg med alle midler Estrup-regeringens byggeri af Københavns befæstning. I<br />
1876 udtalte Berg således, at ”..et mål som er vigtigere end Københavns befæstning er at skabe et<br />
Dannevirke i enhver mands bryst!”<br />
I 1885 blev Berg arresteret under et politisk møde mod Estrup-regeringen i Holstebro og blev idømt<br />
6 måneders fængsel. Fængselsopholdet svækkede ikke alene hans politiske position i partiet, men<br />
også hans fysiske <strong>til</strong>stand idet Berg fik konstateret sukkersyge under opholdet. Han døde få år efter i<br />
1891.
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Københavns befæstnings oversvømmelse fra Furesøen<br />
Ved hjælp af kanaler fra Furesøen var det hensigten at oversvømme hele det nordlige område omkring<br />
København, så fjenden ikke kunne beskyde selve hovedstaden. På kortet—som er taget fra<br />
Københavns Amts Befæstningspjece (http://www.kbhamt.dk/pdf_pub/Befaestningspjece.pdf) kan man<br />
se hvorledes man kunne sænke vandspejlet i Furesøen 1,25 m og derved i løbet af 8 dage kunne<br />
lukke 11 mio.m3 vand ud gennem Fæstningskanalen <strong>til</strong> oversvømmelsesanlæggene. Furesøen er ca<br />
38 m dyb rummer ca. 130 mio m3 vand.<br />
tægter for det kommende år. Uden en finanslov vil en<br />
regering ikke kunne afholde udgifter og opkræve skat-<br />
ter og vil derfor være tvunget <strong>til</strong> at træde <strong>til</strong>bage eller<br />
at udskrive nyvalg.<br />
Højre ignorerede Venstres kritik og fortsatte med at<br />
danne regeringer i perioden frem <strong>til</strong> 1901. Den politi-<br />
ske kamp mellem venstre og Højre kulminerede i åre-<br />
ne 1875-1894, hvor Danmark blev ledet af en højrere-<br />
gering under godsejer og konsejlspræsident<br />
(statsminister) Jacob B. S. Estrup. En medvirkende<br />
grund <strong>til</strong> at den politiske kamp blev så uforsonlig i<br />
denne periode, skyldtes at Estrup opførte et enormt<br />
befæstningsbyggeri omkring København, almindelig-<br />
vis benævnt Københavns befæstning. Estrup-<br />
regeringens massive satsning på militæret og ikke<br />
mindst forsvaret af København virkede som en rød<br />
klud på Venstre. Venstres vælgere boede udenfor ho-<br />
vedstaden og de ville blive prisgivet i <strong>til</strong>fælde af en<br />
krig, hvis kun København skulle forsvares.<br />
Venstre forsøgte ved hjælp af forskellige taktiker,<br />
at bremse al lovgivning som Estrup-regeringen frem-<br />
satte. Venstre forsøgte at sende al lovgivning i udvalg<br />
(”begravelsesudvalg”), hvor Estrup-regeringens lov-<br />
forslag skulle køre fast, dvs. ”visne” i mellem hænder-<br />
21<br />
ne på udvalgene (”visnepolitikken”).<br />
Det vigtigste våben, venstre kunne anvende, var dog<br />
at nedstemme finansloven i Folketinget, hvor venstre<br />
havde flertal. Denne metode blev anvendt flere gange<br />
bl.a. i 1877 og i alle årene 1885-94. Når der ikke kun-<br />
ne vedtages en finanslov, må venstre have regnet med,<br />
at Estrup ville træde <strong>til</strong>bage og Venstre ville så ende-<br />
lig kunne danne en regering. Dermed skulle den potte<br />
være ude. Men det blev den ikke. Estrup var nemlig i<br />
stand <strong>til</strong> at finde en paragraf i 1866-grundloven, der<br />
muliggjorde, at han kunne regere videre. Ved hjælp af<br />
§ 25 kunne regeringen udstede provisoriske love, dvs.<br />
midlertidige love, når Rigsdagen ikke var samlet.<br />
Estrup sendte derfor rigsdagen på ferie – og når rigs-<br />
dagen ikke var samlet kunne Estrup udstede en provi-<br />
sorisk (midlertidig) finanslov. Denne finanslov lagde<br />
op <strong>til</strong> at fortsætte det afsindigt dyre befæstningsbygge-<br />
ri omkring København.<br />
Stemningen var nu på kogeblusset. Mange gård-<br />
mænd og husmænd nægtede at betale skat og endvide-<br />
re begyndte de at samle våben i de såkaldte<br />
”riffelforeninger”. Højre og Estrupregeringen svarede<br />
igen ved at sætte flere af venstres fremtrædende lede-<br />
re, både Viggo Hørup og Christen Berg, i fængsel, når<br />
Kanalen mellem Furesøen og Lyngby udgraves efteråret 1887.<br />
Byggeriet <strong>til</strong> befæstningen omkring København satte tusindvis af<br />
arbejdsløse bygningsarbejdere i beskæftigelse. Enkelte steder som<br />
her hvor kanalen fra Frederiksdal og ned <strong>til</strong> selve Lyngby sø blev<br />
udgravet kunne man tage den nye dampmaskine i anvendelse.<br />
Samlet set udgjorde regningen på byggeriet for 1885-94 i datidens<br />
penge ca. 20 mio kr. Mere end 2000 arbejdere var beskæftigede<br />
med det 25 km store befæstningsværk på land — og dermed var der<br />
tale om 1880’ernes største arbejdsplads i Danmark.<br />
Af de 2000 beskæftigede var en tredjedel svenskere, som var<br />
stærkt forhadte fordi de forlangte lavere løn. Arbejdstiden var lang:<br />
13 timers arbejdsdag fra kl. 6-19 med to timers hvil. Lønnen udgjorde<br />
2,50 kr om dagen, hvoraf 1,80 kr gik <strong>til</strong> mad og logi i de nærliggende<br />
barakker.
de kritiserede Estrups politik. En ung typograf forsøgte<br />
endvidere i 1885 at myrde Estrup foran statsministerens<br />
bopæl. Til alt held reddede Estrups frakkeknap ham fra<br />
et dræbende revolverskud. Som følge heraf oprettede<br />
Estrup et forhadt beredent politikorps, (”de blå gendar-<br />
mer”), der skulle sikre, at borgerne ikke demonstrerede<br />
mod Højre-regeringens politik.<br />
Det sluttede i 1894 med det store forlig, hvor to kom-<br />
promisvillige grupper i Venstre og Højre blev enige om<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
22<br />
at fjerne Estrup fra magten. Estrups diktatur var ophørt.<br />
Højre indvilligede <strong>til</strong>lige i at stoppe byggeriet af Køben-<br />
havns befæstning. Højre lovede også at stoppe med at<br />
anvende provisoriske love. Venstre måtte <strong>til</strong> gengæld<br />
vente på at danne regering ind<strong>til</strong> 1901. Med Systemskif-<br />
tet i 1901 hvor Venstre dannede sin første regering knæ-<br />
sattes derfor princippet i dansk politik om, at en rege-<br />
ring altid skal have et flertal bag sig i folketinget – eller<br />
i hvert fald ikke imod sig. Et princip som i 1953 blev<br />
skrevet ind i den danske grundlov.<br />
Folketingsparlamentarisme:<br />
En regering skal altid have et flertal bag sig i folketinget – eller i hvert fald ikke imod sig<br />
Christian IX (1818-1906; konge af Danmark 1863-1906). Da kong Frederik VII<br />
døde barnløs blev Christian IX ved et <strong>til</strong>fælde konge af Danmark. Han var oprindelig<br />
prins i Slesvig for det lille gods Glücksborg. Christian IX var opdraget militært<br />
men også nøjsomt. Da han blev konge i 1863, var hans popularitet ikke særlig stor<br />
—og det hjalp ikke, at Danmark tabte i krigen i 1864 mod Prøjsen og Østrig, da<br />
Christian selv kom fra det hovedsageligt tysktalende Slesvig. Han overvandt ej heller<br />
sin tyske accent, når han talte dansk.<br />
Christian IX støttede klart partiet Højre, og satte stor pris på konsejlspræsident Jacob<br />
Estrup, selvom de ikke plejede personligt bekendtskab. Efter at Estrup blev forhandlet<br />
bort ved det store forlig i 1894, kunne Christian IX ikke overvinde sig selv<br />
<strong>til</strong> at udpege en regering der kom fra partiet Venstre, der ellers havde flertal i folketinget.<br />
Først efter flere års bearbejdelse fra sine døtre gav Christian IX efter i 1901<br />
og udpegede en venstreregering. En af kongens betingelser var dog, at den første<br />
venstrestatsminister skulle have et pænt navn — han kunne derfor ikke have et<br />
ganske jævnt eftenavn, der endte på –sen (som fx Christensen, Hansen, Olsen,<br />
Jensen m.m.). Statsminister 1901-05 blev derfor professor Deuntzer, men den<br />
stærke mand i regeringen var I.C. Christensen.<br />
De blå gendarmer.<br />
Få dage efter attentatet i 1885 på Estrup<br />
gennemførte regeringen en provisorisk lov, hvor<br />
et særligt politikorps skulle kontrollere<br />
landdistrikterne for politisk uro.<br />
Dette maleri af Frants Henningsen illustrerer<br />
udmærket hvorledes mange på landet opfattede<br />
det beredne blå gendarmerikorps. Korpset blev<br />
nedlagt efter det store forlig 1894.
Arbejderklassen - levevilkår og<br />
organisering<br />
Kilde: Lars Bille "Danmark 1848 - 1945", 1986, side 56-61<br />
Medens et af de mest dominerende træk i perioden<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
1870- 1900 må siges at være bøndernes økonomiske og<br />
politiske organisering, kan det dominerende træk i de<br />
næste 30 år siges at være organiseringen af et arbejds-<br />
marked og arbejderklassens faglige og politiske organi-<br />
sering.<br />
Arbejderklassens levevilkår<br />
Den gradvise industrialisering og urbanisering skabte et<br />
voksende byproletariat, som for langt hovedpartens<br />
vedkommende levede under meget usle forhold. Den<br />
store <strong>til</strong>vandring <strong>til</strong> byerne i 1870-1900 medførte et<br />
stort boligbehov. Det blev dækket af et omfattende spe-<br />
kulationsbyggeri. Lejekaserner skød op, hvor arbejder-<br />
ne stuvedes sammen, undertiden flere familier i en et<br />
eller to værelses lejlighed. Kroniske sygdomme og en<br />
stor spædbørnsdødelighed var resultatet af de fugtige<br />
og usunde boliger, der ofte var bygget så tæt sammen,<br />
at solen aldrig nåede ind i lejlighederne eller ned i går-<br />
den.<br />
Arbejderne havde almindeligvis ikke økonomisk mulig-<br />
hed for at ændre ved denne <strong>til</strong>stand. Det rigelige udbud<br />
23<br />
af arbejdskraft ved industrialiseringens begyndelse<br />
skabte konkurrence om arbejdet, og det trykkede løn-<br />
ningerne. Lønnen var som regel individuelt aftalt med<br />
den enkelte arbejdsgiver, som kunne ændre den vilkår-<br />
ligt. Der var ingen sikkerhed eller tryghed i ansættel-<br />
sen. Arbejdsløsheden var udbredt, og der var kun ringe<br />
eller slet ingen arbejdsløshedsunderstøttelse. Blev man<br />
syg eller ramt af en ulykke, mistede man indtjeningen,<br />
og der var ingen offentlig forsorg, som kunne redde den<br />
ramte familie fra fuldstændig ruin og opløsning. Fattig-<br />
væsenet var den eneste mulighed, og den var ikke beha-<br />
gelig. Arbejdsugen var på 6 dage <strong>til</strong> ca. 10 timer med<br />
oftest hårdt og nedslidende fysisk arbejde.<br />
Kvinderne søgte i stigende tal ud på arbejdsmarkedet<br />
for at supplere familiens indkomst, eller de havde hjem-<br />
mearbejde. I begyndelsen af industrialiseringen var det<br />
ikke ualmindeligt, at også børnene havde fabriksarbej-<br />
de. Det traditionelle familiemønster blev således slået i<br />
stykker.<br />
Totalforbruget procentvist fordelt på hovedposter<br />
Kilde: Svend Aage Hansen: Økonomisk vækst i Danmark bd. 1, s.251<br />
Korn og<br />
kornvarer<br />
Fødevarer<br />
Andre<br />
fødevarer<br />
Ialt Drikkevarer,<br />
tobak<br />
Fodtøj,<br />
beklædning<br />
Der findes ikke pålidelige og dækkende tal, der kan<br />
belyse ovennævnte forhold. Men en fornemmelse af<br />
den sociale standard kan man få ved f. eks. at se på,<br />
hvor stor en del af indkomsten, der gik <strong>til</strong> blot at skaffe<br />
mad på bordet.<br />
Det må huskes, at det er en gennemsnitsberegning,<br />
der indeholder alle befolkningsgrupper. For de dårligst<br />
s<strong>til</strong>lede landarbejdere og de ufaglærte arbejdere var fø-<br />
Andre udgifter<br />
Husleje Brændsel,belysning<br />
Andre<br />
forbrugsvarer,tjenesteydelser,<br />
transport<br />
Forbrug ialt<br />
1870 11,3 40,5 51,8 7,7 12,6 10,2 5,2 12,5 100,0<br />
1875 10,4 37,0 47,4 8,2 14,9 11,4 4,3 13,8 100,0<br />
1880 11,5 39,3 50,8 7,5 12,7 11,5 3,8 13,7 100,0<br />
1885 9,0 38,5 47,5 8,2 12,9 12,9 3,9 14,6 100,0<br />
1890 8,4 37,3 45,7 7,7 13,9 10,9 4,2 17,7 100,0<br />
1895 6,8 37,3 44,1 8,5 14,3 11,9 3,4 18,7 100,0<br />
1900 6,4 34,5 40,9 8,5 16,1 10,5 3,6 20,4 100,0
devareandelen 10-20 % højere. Omkring 50-60 % af<br />
deres totalforbrug gik altså <strong>til</strong> de nødvendige fødeva-<br />
rer. Til sammenligning bruger gennemsnitsfamilien i<br />
dag knap 20 % her<strong>til</strong>. De materielle vilkår for arbej-<br />
derklassen forbedredes dog gradvis. Det ses dels af ne-<br />
denstående tabel, dels af udviklingen i lønningerne.<br />
Årsagen her<strong>til</strong> skal søges i den almindelige økonomi-<br />
ske vækst i samfundet og, hvad der er nok så vigtigt,<br />
arbejderklassens organisering i fagforeninger.<br />
Organiseringen af arbejdsmarkedet<br />
Med ophævelsen af laugsvæsenet i 1857 faldt de fagli-<br />
ge organisationer væk, der hid<strong>til</strong> havde taget sig af<br />
medlemmernes faglige og sociale problemer. Den be-<br />
gyndende industrialisering og udbredelsen af de socia-<br />
listiske tanker førte <strong>til</strong> dannelsen af fagforeninger. Det<br />
var i første omgang de faglærte arbejdere, der var initi-<br />
ativtagere. De førte i vidt omfang traditionen fra<br />
laugstiden over i de nye fagforeninger. Håndværkets<br />
relativt store betydning spillede også en rolle.<br />
I begyndelsen stod de ufaglærte og landarbejderne<br />
uden for fagforeningsdannelsen. Der var således fra<br />
begyndelsen af dansk fagbevægelse et skel mellem<br />
faglærte og ufaglærte, som siden har spillet en vigtig<br />
rolle.<br />
Fagforeningsdannelsen forløb ikke jævnt. Den var af-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
24<br />
hængig af de økonomiske konjunkturer. I de gode tider<br />
fra 1870 <strong>til</strong> 1876 dannedes således i alt 64 fagforenin-<br />
ger, hvoraf de 24 blev opløst igen inden 1880, da kon-<br />
junkturen var vendt. Herefter tog processen fart, og<br />
denne gang var den mere stabil. Nu blev arbejdsmæn-<br />
dene og kvinderne også organiseret, således at 51% af<br />
arbejderne i 1910 var organiseret i en fagforening. I<br />
forhold <strong>til</strong> udlandet var det en høj organisationspro-<br />
cent.<br />
Fagforeningernes mål var at forbedre medlemmernes<br />
arbejdsvilkår og lønforhold. I det arbejde stødte de på<br />
mange vanskeligheder. Den største var, at arbejdsgi-<br />
verne nægtede at anerkende fagforeningernes ret <strong>til</strong> at<br />
forhandle på medlemmernes vegne. Det hørte en over-<br />
gang nærmere <strong>til</strong> reglen end undtagelsen, at en arbej-<br />
der blev fyret, hvis han meldte sig ind i en fagforening.<br />
Der<strong>til</strong> kom konkurrencen fra de uorganiserede arbejde-<br />
re. Mange havde også meget svært ved at afse penge<br />
<strong>til</strong> kontingent ud af den lille løn.<br />
Fagforeningens vigtigste våben var strejken. Perioden<br />
var da også præget af en lang række strejker, der oftest<br />
førte <strong>til</strong> gevinst for arbejderne. Men strejkevåbenet er<br />
kun effektivt, hvis der er næsten 100 % opbakning. So-<br />
lidaritet blevet nøgleord i arbejderbevægelsen. Solida-<br />
ritet i den forstand, at man ikke tog konfliktramt arbej-<br />
de, og at man stod sammen og støttede hinanden på al-<br />
le måder under en konflikt. Men det kneb undertiden
med solidariteten blandt arbejderne. Det skyldtes dels<br />
de mange uorganiserede, dels skruebrækkere" (skrue<br />
= gammelt ord for strejke). Mange arbejdere kunne<br />
simpelt hen ikke undvære deres løn, hvis familien ik-<br />
ke skulle gå <strong>til</strong> grunde. Det var derfor vigtigt, at der<br />
oprettedes strejkekasser.<br />
I almindelighed havde arbejderne mindre kapital end<br />
arbejdsgiveren, hvorfor den enkelte fagforenings<br />
strejkekasse kunne blive tømt, før arbejdsgiveren<br />
havde bøjet sig for arbejdernes krav. De enkelte fag-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
foreninger sluttede sig derfor sammen i landsdækken-<br />
de fagforbund. En følge heraf blev, at fagforbundene<br />
fik hånd i hanke med, hvor og hvornår der skulle<br />
etableres strejke. Skulle forbundet støtte de strejken-<br />
de, måtte det sikre sig, at der ikke blev erklæret flere<br />
strejker, end det havde midler <strong>til</strong> at støtte effektivt.<br />
I 1899 dannedes det sidste led i centraliseringen af<br />
fagbevægelsen, ved grundlæggelsen af De samvirken-<br />
de Fagforbund, DsF (i dag: LO), der, som navnet si-<br />
ger, var en sammenslutning af alle fagforbund i et<br />
overordnet, centralt organ. Strukturen så herefter så-<br />
ledes ud:<br />
Sideløbende med arbejderklassens organisering fandt<br />
der en <strong>til</strong>svarende organisering sted af arbejdsgiver-<br />
ne. En enkelt arbejdsgiver kunne undertiden ikke<br />
hamle op med et helt fagforbund uden støtte fra andre<br />
arbejdsgivere. Taktikken med at tage arbejdsgiverne<br />
en efter en - omgangsskruen - var hyppigt anvendt af<br />
fagforbundene. Arbejdsgivernes svar var lock-out.<br />
Det betød, at arbejderne på andre virksomheder end<br />
den strejkeramte blev sendt hjem uden løn. Ved en<br />
sammenslutning kunne arbejdsgiverne gøre lock-out<br />
25<br />
våbnet effektivt, og i 1898 dannedes Dansk Arbejds-<br />
giver- og Mesterforening som en fællesrepræsentati-<br />
on for arbejdsgiverne.<br />
Allerede i 1899 tørnede de to hovedorganisationer<br />
sammen i en styrkeprøve. Anledningen var en mindre<br />
strejke i snedkerfaget, som hurtigt udviklede sig <strong>til</strong> en<br />
storlock-out, der ramte ca. 40.000 mand - over halv-<br />
delen af samtlige fagforeningsmedlemmer - i 4 må-<br />
neder. Det blev en voldsom belastning for begge par-<br />
ter, men især for fagbevægelsen, som i september<br />
fandt det nødvendigt at indgå et forlig med arbejdsgi-<br />
verforeningen. Forliget må nærmest betragtes som en<br />
- om end beskeden - sejr for arbejdsgiverne.<br />
Septemberforliget af 1899 blev af overordentlig stor<br />
betydning for hele det danske samfunds videre udvik-<br />
ling. Det kom <strong>til</strong> at gælde i godt 60 år, og visse<br />
grundprincipper er stadig gældende. Forliget er derfor<br />
blevet benævnt: arbejdsmarkedets grundlov. De vig-<br />
tigste bestemmelser var følgende: Arbejderne aner-<br />
kendte arbejdsgiverens ret <strong>til</strong> at lede og fordele arbej-<br />
det, samt <strong>til</strong> at anvende den, efter hans skøn, <strong>til</strong> en-<br />
hver tid passende arbejdskraft. Til gengæld blev fag-<br />
foreningernes ret <strong>til</strong> at forhandle på medlemmernes<br />
vegne anerkendt af arbejdsgiverne. Den kollektive<br />
overenskomst blev hermed indført. Der aftaltes regler<br />
for opsigelse af overenskomst og for varsling af strej-<br />
ke og lock-out. Når en kollektiv overenskomst var af-<br />
talt; skulle der være fredspligt, ind<strong>til</strong> overenskomsten<br />
udløb. Strejker og lock-out skulle kun kunne vedtages<br />
af foreningernes kompetente forsamlinger.
Befolkningen i 1800-tallet.<br />
Kilde: Politikens & Gyldendals Danmarkshistorie (red. Olaf Olsen)<br />
bind 11; s. 21-24 (1990)<br />
En væsentlig del af Danmarks historie efter 1850<br />
handler om vækst og omflytninger i landets befolk-<br />
ning og konsekvenser-ne heraf. I midten af 1800-tallet<br />
var det egentlige Danmark endnu et lille, tyndtbefol-<br />
ket land. I 1855 rundede folketallet de halvanden mil-<br />
lion - der var stadig god plads mellem husene i det<br />
kongerige, der i dag på det samme areal rummer knap<br />
fem millioner. I gennemsnit boede der i landet ca. 35<br />
mennesker (i Nørrejylland kun 23) pr. km2 i 1860<br />
mod nu 119. Også set i europæisk målestok var Dan-<br />
mark tyndtbefolket. -<br />
På tidens malerier og de ældste fotografier kigger<br />
1850'ernes danskere på os og ser <strong>til</strong>syneladende ud<br />
som vi i dag, om end mere indsnøret i kyser og høje<br />
flipper. Men statistik fra den tid viser, at vore lands-<br />
mænd dengang var betydeligt mindre end nu. 1852-56<br />
var gennemsnitshøjden for samtlige 70.000 danske<br />
værnepligtige 166 cm. Vore tipoldefædre var ca. 14<br />
cm mindre end mænd i dag, og kvinderne var formo-<br />
dentlig <strong>til</strong>svarende mindre. Men der var tydelige geo-<br />
grafiske forskelle på middelhøjden. De værnepligtige<br />
fra Nord- og Vestjylland var højere end andre danske-<br />
re, medens soldaterne fra Sydsjælland og Lolland-<br />
Falster var påfaldende lavere, i gennemsnit 164 cm.<br />
Hvis naturen ikke havde velsignet de unge mænd med<br />
en statur, der var lige så høj som normerne krævede,<br />
og hvis man var under 61 danske tommer (158,6 cm),<br />
fik man i sine papirer den sørgelige betegnelse<br />
"undermåler" og blev indkaldt igen i de følgende to år<br />
i håb om, at man i mellemtiden var vokset et stykke.<br />
På Lolland-Falster blev næsten 20 procent af de vær-<br />
nepligtige erklæret for undermålere, i København kun<br />
ti procent af de indkaldte. Til gengæld for øgenavnet<br />
blev de lavstammede fritaget for tjeneste, betragtet<br />
som uegnede <strong>til</strong> krig.<br />
Danskerne var blevet mindre i løbet af århundrederne.<br />
Skeletfund vidner om, at gennemsnitshøjden i vikin-<br />
getiden var 173 cm, ligesom danskerne omkring år<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
26<br />
1500 var af mere voksen statur end senere. Om årsa-<br />
gen her<strong>til</strong> er der ops<strong>til</strong>let mange teorier; den mest<br />
sandsynlige er nok, at generationerne før ca. 1600 for-<br />
trinsvis spiste animalsk føde (kød) med et overmål af<br />
proteiner, der fremmer væksten, medens generationer-<br />
ne efter ca. 1700 var henvist <strong>til</strong> vegetabilsk føde, helt<br />
overvejende brød og grød, der er nærende, men ikke<br />
vækstfremmende, og som har tuberkulosen i sit køl-<br />
vand. Forklaringen er nok meget mere indviklet. Men<br />
der er ingen tvivl om, at legemshøjden har sammen-<br />
hæng med ernæringen navnlig i de unge år. En under-<br />
søgelse fra 1870'erne af 14-årige børn fra forskellige<br />
sociale niveauer på landet viser, hvor meget fattigdom<br />
kunne indvirke på børns højde og drøjde:<br />
Tallene fortæller om et Danmark, hvor der bag den<br />
dejlige natur med de bølgende kornmarker skjulte sig<br />
et andet og sørgeligt træk, den bitre fattigdom, et liv<br />
på sultegrænsen, et land før velfærdstiden, hvor natu-<br />
ren kun gav karrigt fra sig af sin rigdom, og samfun-<br />
det overlod det <strong>til</strong> de frie kræfters spil at fordele go-<br />
derne. Der var i 1860 137.000 husmandsfamilier i<br />
Danmark, altså en ganske betydelig del af befolknin-<br />
gen. De levede under så fattige livsvilkår, at det satte<br />
sine tydelige spor på børnenes fysiske udvikling. De<br />
14-årige fra husmandshjem var hæmmede i væksten i<br />
forhold <strong>til</strong> gårdmandsbørn. Og husmandsfamilierne<br />
var endda ikke det nederste sociale lag på landet. Der<br />
var daglejere og andre landarbejdere uden egen jord,<br />
som havde værre livsvilkår.<br />
Denne hurtige befolkningsforøgelse: er et afgørende<br />
fænomen i det 19. århundrede. Det var ikke blot no-<br />
get, der kunne iagttages i Danmark. Tilsvarende vækst<br />
fandt sted i hele Vesteuropa. Den begyndte i England<br />
i slutningen af 1700-tallet og bredte sig derfra <strong>til</strong> de<br />
fleste lande i Vesteuropa, undtagen Frankrig, som<br />
længe havde haft en langsom nedgang i folketallet. I<br />
de øvrige lande begyndte <strong>til</strong>væksten efter 1800 og ac-<br />
celererede ind<strong>til</strong> henimod slutningen af århundredet<br />
for derefter at aftage.<br />
En befolknings vækst måles ved forskellen mellem<br />
den glædelige <strong>til</strong>gang, fødslerne, og den sørgelige af-
gang, døden. Her ser vi foreløbig bort fra ind- og ud-<br />
vandring. Gennem århun-drederne før 1800 havde be-<br />
folknings<strong>til</strong>væksten været forholdsvis langsom, fordi<br />
dødeligheden var så høj, ikke mindst blandt småbørn,<br />
og som følge af, at epidemier jævnlig gjorde alvorlige<br />
indhug i den voksne befolkning. Men fra midten af<br />
1800-tallet begynder i hele Vesteuropa en tydelig ned-<br />
gang i dødeligheden i alle aldersklasser. Årsagen <strong>til</strong><br />
den længere levetid var formodentlig dels en bedre er-<br />
næring, f.eks. indførelsen af kartoflen, dels en større<br />
forståelse for hygiejnens betydning, bl.a. i forbindelse<br />
med fødsler, og endelig fremskridt i lægevidenskaben<br />
(f.eks. indførelse af koppevaccination). Medens døde-<br />
ligheden altså faldt fra år <strong>til</strong> år, vedblev antallet af<br />
fødsler gennem nogle årtier at forblive på et højt ni-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Arbejdermadpakke.<br />
I 1986 blev Rosenborg slot restaureret og her fandt man i et indemuret rum to madpakker,<br />
der var pakket ind i avisen Socialdemokraten fra august 1886. Madpakkerne<br />
var velbeholdte trods de 100 år. Tilsyneladende må en bygningsarbejder, murer<br />
eller lign. have glemt sin madpakke denne dag — og måske er han gået ud for at<br />
spise andetsteds? Under alle omstændigheder viser madpakken, at den primære<br />
ernæring for underklassen bestod af rugbrødsmader. I dette <strong>til</strong>fælde som fedtemadder.<br />
Den ene af madpakkerne er havnet på Arbejdermuseet, den anden lod man<br />
mure inde <strong>til</strong> næste gang der bliver restaureret på Rosenborg.<br />
Ernæring i 1800-tallets slutning kilde:<br />
Søren Mørch: Den ny Danmarkshistorie 1880-1960 (1982) s. 318-<br />
320<br />
Spisemønstre<br />
Det man kan få ud af de indsamlede husholdnings-<br />
regnskaber forud for 1920 er at det vigtigste nærings-<br />
middel var rugbrød. På landet leverede det op imod 40<br />
pct. af alle kalorierne - det blev <strong>til</strong>, at man regnede<br />
med at en voksen mand skulle have 2 kg rugbrød hver<br />
eneste dag. Hver af de fire poster l) fedt og margarine,<br />
2) sukker og sirup, 3) mælk af egen avl og 4) kartofler<br />
blev beregnet <strong>til</strong> at give 8-9 pct., og flæsk og svinekød<br />
kom lige efter med 7-8 pct. af kalorierne. Alt det øvri-<br />
ge - hvedebrød, kager, gryn, ærter, kød, fisk, æg, ost,<br />
27<br />
veau. Kendskabet <strong>til</strong> antikonception [= prævention] var<br />
meget ringe bortset fra de råd, som kloge koner kunne<br />
give. I almindelighed tog man imod de børn, som natu-<br />
ren eller Vorherre bragte, og det var i gennemsnit for<br />
hele befolkningen mellem fire og fem børn pr. ægte-<br />
skab. Her<strong>til</strong> skal lægges et anseligt antal, i visse år over<br />
30 procent flere børn født uden for ægteskab. Resulta-<br />
tet var, at medens befolknings<strong>til</strong>væksten ind<strong>til</strong> omkring<br />
1800 kun var tre promille årligt, voksede bl.a. den dan-<br />
ske befolk-ning efter ca. 1850 med 15 promille pr. år.<br />
En sådan <strong>til</strong>vækst betyder, at befolkningen fordobles i<br />
løbet af en livsalder, 70 år, et fænomen, som man vist-<br />
nok ikke før havde oplevet i verdenshistorien, og hvis<br />
konsekvenser man først meget sent forstod.<br />
øl, frugt, grønsager - alt dette må <strong>til</strong>sammen dele de<br />
resterende omkring 20 pct. af landboernes kaloriefor-<br />
syning.<br />
Dette indtryk af at rugbrødet udgjorde tyngdepunktet i<br />
den datidige kost blev bekræftet ved de første undersø-<br />
gelser (fra 1915) hvor man forsøgte at opdele regnska-<br />
berne fra arbej-derhusholdningerne i byerne i ind-<br />
tægtsklasser. I de lavere indtægtsklasser kom ¼ af ka-<br />
lorierne fra rugbrød, og. rugbrødets andel aftog efter-<br />
hånden som indtægten steg.<br />
Det var også ernæringsmæssigt en ringe kost danske<br />
arbejdere satte <strong>til</strong> livs. Sammenlignet med samtidige<br />
udenlandske undersøgelser blev en forholdsvis større<br />
del af danske arbejderes kalorie behov dækket af fedt-<br />
stoffer og en <strong>til</strong>svarende mindre af æggehvidestoffer.
Man skelnede, som det endnu fremgår af' gammel-<br />
dags slagterskilte, mellem kød og flæsk. Kød, dvs.<br />
okse- og kalvekød, talte ikke i jævne menneskers ka-<br />
lorieregnskab. Det gjorde fedtstofferne.<br />
Den varme mad aftegner sig i undersøgelserne gen-<br />
nem kartoflerne. Kartoffelforbruget var størst på lan-<br />
det - vægtmæssigt omtrent lige så stort som rug-<br />
brødsforbruget, nemlig omkring 1/2 kg pr. dag pr.<br />
voksen mand. Til kartoflerne spiste man i de lavere<br />
samfundslag flæsk. Man skal op i gårdmandsklassen<br />
og <strong>til</strong> de vels<strong>til</strong>lede byfamilier før forbruget af kød<br />
begynder at betyde noget. På landet har man regnet<br />
ca. 1 liter mælk pr. mand pr. dag, de 2/3 liter dog<br />
som skummet- og kærnemælk.<br />
Spisetider<br />
Det påfaldende store rumfang som rugbrødskosten<br />
havde, kunne blive spist fordi folk havde vænnet sig<br />
<strong>til</strong> at spise meget, men også fordi man spiste flere<br />
gange i dagens løb. Skønt der endnu omkring 1880<br />
var en del regionale forskelle på landboernes spise-<br />
vaner, blev grund præget dog givet af en 5-måltids-<br />
ordning. Den bestod af morgenmad lidt før eller lidt<br />
senere end kl. 6 - svingende med årstiderne for at<br />
udnytte dagslyset. Til morgenmad fik man ofte ølle-<br />
brød eller kogt mælk med rugbrød, mange steder i<br />
Jylland med tørret fisk <strong>til</strong>. øst for Store Bælt stod<br />
den ligeledes på øllebrød, men her med enten rå eller<br />
kogt spegesild. På Bornholm spiste man ”søva” - -<br />
NOTE: Kosten i byen (af Bo Beier Thorup)<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
sammenkogt øl og sødmælk.<br />
Kl. 8 om sommeren serveredes frokost bestående af<br />
smørrebrød med øl <strong>til</strong>. Det spistes som regel i mar-<br />
ken. Om vinteren blev frokosten - i alt fald i de tre<br />
korte måneder - ofte sprunget over, undertiden ser-<br />
veret i form af stegt flæsk eller kogt spegesild og<br />
kartofler. Middagen der i gammel tid spistes tidligt<br />
(omkring kl. 10) flyttedes efterhånden hen imod kl.<br />
12. Den bestod altid af varm mad, på gårdene af to<br />
retter, hos husmændene kun af en. Når der blev givet<br />
to retter, var første ret som regel »skemad« dvs. grød<br />
eller vælling, men om søndagen kødsuppe. Anden<br />
ret - »gaffelmad« - var næsten altid baseret på saltet<br />
flæsk eller fisk. Det skyldtes opbevaringsmulighe-<br />
derne. Man slagtede som regel om efteråret og først<br />
på vinteren, og kødet skulle så i saltet eller røget<br />
form strække <strong>til</strong> året rundt. Det gav kosten et ensfor-<br />
migt præg fra dag <strong>til</strong> dag og over landet som helhed.<br />
Variationerne var i sammenligning med den plads<br />
saltmaden ind-tog ubetydelig - gaffelmaden før ske-<br />
maden i Nørrejylland, bakskuld (tørret og røget flad-<br />
fisk) i Vestjylland, flere fiskeretter på øerne.<br />
Om eftermiddagen - omkring kl. 4-5 - serveredes<br />
midaftensmaden, der bestod af smørrebrød og øl.<br />
Den egentlige aftensmad var omkring kl. 7 -8 og be-<br />
stod normalt af en varm ret <strong>til</strong>beredt af levninger fra<br />
middagen (biksemad, brasede kartofler) eller selv-<br />
stændigt <strong>til</strong>lavet, samt nok en gang smørrebrød.<br />
Til sammenligning med ovenstående:<br />
En arbejderfamilie i byen med 2-3 børn, hvor både kone og de ældste børn havde arbejde, havde i<br />
1870’erne en kostplan, der bestod af 750 gram fedt, 500 gram smør, 125 gram kaffe, 1 kg puddersukker<br />
og 3 af ugens dage varm mad. Det varme måltid bestod enten af ærter eller kål kogt på islandsk lam eller<br />
lidt flæsk, eller også vandgrød eller øllebrød.<br />
28
Sygdomme<br />
1800'tallets mennesker kendte hovedparten af vore da-<br />
ges sygdomme. De havde dog et par ekstra at kæmpe<br />
med som f.eks. tuberkulose, engelsk syge og koldfe-<br />
ber. Desuden kunne en række af de sygdomme, som<br />
vi i dag ikke regner for noget, være dødelige dengang.<br />
Det gælder f.eks. lungebetændelse, kighoste, mæslin-<br />
ger, difteritis og skarlagensfeber. De tre sidste hærge-<br />
de som hele epidemier sammen med influenza, måske<br />
fordi der blev mere forbindelse mellem landets for-<br />
skellige dele, så smitten lettere kunne bringes rundt.<br />
Børnelammelse dukkede op her i landet omkring<br />
1905.<br />
Alt i alt var børn oftere syge dengang, og flere døde.<br />
Normalt oplevede hvert 5. barn ikke sin 5 års fødsels-<br />
dag omkring 1880. Bedst s<strong>til</strong>lede var embedsmands-<br />
børn fra landet. Kun 17,4% af børnene i præste- og<br />
lægefamilier døde i løbet af de 5 første leveår. I dag<br />
ligger dødeligheden i samme aldersgruppe på omkring<br />
1-1,5% for hele befolkningen. Mest truede var børn i<br />
byerne født uden for ægteskab, f.eks. døde 61 % af<br />
børn født udenfor ægteskab på Christianshavn, før de<br />
fyldte 5 år.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Til venstre: Tuberkuløst barn, hvor<br />
tuberkulosen har slået sig på halsen.<br />
Almindeligvis ramte tuberkulosen lungerne,<br />
men også andre steder på kroppen kunne<br />
blive udsat.<br />
Til højre: Skilt med forskellige hygiejniske<br />
regler for at forhindre tuberkulosen i at<br />
sprede sig.<br />
De almindeligste børnesygdomme var kirtelsyge og<br />
blodmangel. Den første viste sig ved opsvulmede kirt-<br />
ler, snue, opsvulmet overlæbe og sår og eksem i ho-<br />
ved og hårbund. Blodmangel var ikke meget bedre,<br />
den gav træthed, bleghed, hovedpine, susen for ører-<br />
ne, besvimelser, kvalme, opkastninger, søvnighed og<br />
mangel på energi. Engelsk syge mærkede mange børn<br />
for livet. Den skyldes mangel på d-vitamin, der især<br />
findes i smør, fed fisk og æggeblommer. Alt sammen<br />
spiser, som fattigbørn aldrig så. Sygdommen viste sig<br />
29<br />
ved langsom vækst og forandringer i skelettet, så ryg<br />
og ben blev krumme eller skæve.<br />
Særlig farlig var tuberkulosen. Den fandt de fleste af<br />
sine ofre i alderen omkring de 30 år. 1/7 af dødsfalde-<br />
ne i aldersklasserne mellem 5 og 45 skyldtes tuberku-<br />
losen, og i alt døde mellem 1/7 og 1/8 af hele befolk-<br />
ningen af tuberkulose. Men der var også andre for-<br />
færdelige sygdomme. Diarre, kolera, tyfus, hjernebe-<br />
tændelse, kræft, bronkitis og hjertesygdomme, for blot<br />
at nævne nogle få af de ulykker, man dengang ikke<br />
kunne s<strong>til</strong>le meget op imod. Slidgigt og gigt var også<br />
mere almindelig end i dag. Det samme gælder tandli-<br />
delser, hvad mange gamles tandløse indskrumpne an-<br />
sigter tydeligt fortæller os på mange gamle fotografi-<br />
er. Andre plager var fnat, lus, lopper, skurv, syfilis og<br />
dødsfald som følge af drukkenskab. Den sidste ramte<br />
især blandt mænd i alderen fra 35 <strong>til</strong> 45 år. Hvert sy-<br />
vende dødsfald blandt mænd i den alder skyldtes<br />
drukkenskab, ofte i forbindelse med delirium tremens<br />
{drankergalskab}.<br />
Kvinderne havde deres særlige underlivssygdomme at<br />
slås med, og mange døde i barselsseng.<br />
Det er ikke noget rart billede, sygdomshistorien fra<br />
dengang viser os. Det var farligere at leve, og en væ-<br />
sentlig del af sygdommene skyldtes datidens dårlige<br />
sociale og økonomiske kår. Menneskene må i langt<br />
højere grad end i dag have været vant <strong>til</strong>, at døden<br />
slog ned i alle aldersgrupper omkring dem og ikke<br />
kun blandt de gamle.<br />
Sundhedsvæsenet blev væsentligt forbedret de sidste<br />
år før 1.verdenskrig. viden om sygdomme og syg-<br />
domsforebyggelse nåede befolkningen gennem aviser<br />
og tidsskrifter. Antallet af læger steg voldsomt. Det<br />
fordobledes i forhold <strong>til</strong> indbyggertallet. Hospitalerne
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
fik flere sengepladser, og sygdomsbehandlingen blev<br />
stadig mere effektiv.<br />
Sygehuse, huslæger og sygekasser<br />
Der var en del sygehuse. I København var der f.eks. en<br />
sygehusseng pr. 120 indbyggere, men det kan ikke<br />
sammenlignes med i dag, for forholdene var meget pri-<br />
mitive. På to af landets sygehuse kunne man end ikke<br />
bade patienterne, og kun på 28 af de ialt 93 sygehuse<br />
brugte man antiseptisk sårbehandling. Det vil sige,<br />
man rensede og behandlede sårene, så den så frygtede<br />
hospitalssyge kunne undgås. Den havde ellers ofte dø-<br />
den <strong>til</strong> følge.<br />
Landets 4 sindssygehospitaler havde i alt 2000 senge-<br />
pladser. Det lyder af meget, men forholdene var meget<br />
dårlige i forhold <strong>til</strong> i dag.<br />
Dødsårsager i København fordelt på<br />
aldersgrupper 1874<br />
Under<br />
1 Aar<br />
30<br />
Huslæger og sygekasser var særlige træk i datidens be-<br />
handlingssystem. Hvis man tjente under et bestemt be-<br />
løb, der lå over en arbejders gennem-snitsindkomst,<br />
kunne man blive medlem af en sygekasse mod at beta-<br />
le et kontingent, der svarede <strong>til</strong> ca. en halv ugeløn.<br />
Omkring 1910 var ca. 40 % af befolkningen over 15 år<br />
medlemmer af sygekasserne, og flere kom <strong>til</strong>. En del<br />
mente dog stadig ikke at have råd <strong>til</strong> kontingentet. De<br />
stod meget svagt, hvis sygdom ramte dem. Hvis man<br />
tjente over sygekassegrænsen, måtte man selv betale.<br />
Man fik huslæge. Man satte selv hans honorar, men det<br />
lå omkring 90 kr. årligt ved århundredeskiftet. For det-<br />
te honorar betjente lægen både familien og tjenestefol-<br />
kene! Han aflagde besøg ca. en gang om måneden blot<br />
for at høre, hvorledes det gik. Havde man brug for<br />
ham, sendte man bud. Også om natten.<br />
1-5<br />
Aar<br />
5-15<br />
Aar<br />
Over<br />
15 Aar<br />
Kopper 13 10 4 37 64<br />
Mæslinger 1 1 1 - 3<br />
Skarlagensfeber. . . . . . . . . . . . - 3 1 - 4<br />
Ondartet Halssyge og Strubehoste. . 17 53 17 2 89<br />
Kighoste .................. 69 62 5 0 136<br />
Tyfoid Feber ............... 1 5 9 67 82<br />
Blodgang. Dysenteria 2 1 - 13 16<br />
Kolera og akut Diarre. . . . 302 21 1 8 322<br />
Brystkatar ................. 117 39 2 13 171<br />
Ansigts- og Vandrosen. . . . . . . 7 - - 16 23<br />
Barselfeber................. - - - 38 38<br />
Akut Ledderevmatisme ......... - - - 24 24<br />
Lungebetændelse. . 142 83 6 269 500<br />
Drankergalskab. Brændevinssygdom. . - - - 51 51<br />
Konvulsioner ............... 240 29 - - 269<br />
Akut Hjærnevandsot . .. 66 112 26 - 204<br />
Kjertesyge *)................. 5 16 5 2 28<br />
Lungesvindsot**) 15 39 29 662 745<br />
Kræft. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . - 1 - 192 193<br />
Syfilis.................... 20 3 - 22 45<br />
Apoplexi.................. 2 2 - 94 98<br />
Organisk Hjærtesygdom ......... 2 - 4 196 202<br />
Brights Sygdom .............. 1 - 4 56 61<br />
Død under Fødslen og i Barselsseng. . - - - 21 21<br />
Selvmord ,........... - - - 41 41<br />
Anden voldsom Død. . . 1 10 10 59 80<br />
Tæring hos Smaabørn .......... 375 30 - - 405<br />
Alderdomssvaghed. . . - - - 226 226<br />
Dødsaarsag ubekjendt ….. 78 8 3 69 151<br />
Andre akutte Sygdomme. . . 256 12 12 166 446<br />
Andre kroniske Sygdomme. 55 40 26 287 408<br />
Dødfødte ……. - - - - 189<br />
Død uden Lægebehandling. . . . . . . 18 4 2 16 40<br />
Ialt 1805 584 167 2662 5392<br />
BBT’s note: Der er visse unøjagtigheder i tabellen (bl.a. ved sammenlægninger af tallene i rækkerne – se fx kolera).<br />
*) kjertesyge = kirtelsyge (se foregående side om denne sygdom)<br />
**) sot = sygdom. Lungesvindsot er altså en sygdom som svinder lungerne bort, dvs tuberkulose.<br />
I alt
De sociale lag i byerne Kilde: Uddrag<br />
fra Harry Haue m.fl. : Det ny Danmark 1890-1980<br />
(1984)<br />
Det bedres<strong>til</strong>lede borgerskab<br />
I byerne var handelskapitalisterne traditionelt de øko-<br />
nomisk dominerende. Fra gammel tid havde der været<br />
en række store handelshuse både i København og i<br />
provinsbyerne. I perioden op <strong>til</strong> 1890’erne havde situ-<br />
ationen ændret sig, fordi der var foregået en speciali-<br />
sering på varegrupperne. I stedet for handelsfirmaer,<br />
der handlede med alt muligt, talte man nu om f.eks.<br />
kul- og jerngrosserere. Industrialiseringen og 1890-<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
31<br />
Det bedres<strong>til</strong>lede borgerskab udgjorde ikke mere end 3-4 % af<br />
byens befolkning. I hovedstaden udgjorde den absolutte elite indenfor<br />
det bedres<strong>til</strong>lede borgerskab Carlsberg-bryggeren J..C. Jacobsen<br />
og hans søn Carl Jacobsen, der hver især havde deres eget<br />
bryggeri (Gammel Carlsberg og Ny Carlsberg), der i øvrigt lå i skarp<br />
konkurrence med hinanden, da far og søn hadede hinanden.<br />
På maleriet <strong>til</strong> venstre, har maleren PS Krøyer i 1888 afbildet et<br />
aftenselskab for byens spidser hos brygger Carl Jacobsen i hans<br />
villa. Bemærk de fine skulpturer i bryggerens villa. I 1897 donerede<br />
Carl Jacobsen sine samlinger af moderne kunst og antikke skulpturer<br />
<strong>til</strong> byen København i den imponerende samling på Ny Carlsberg<br />
Glyptoteket, der selvfølgelig også blev opført af den velhavende<br />
brygger.<br />
ernes overgang <strong>til</strong> stordrift fremmede denne udvikling<br />
og skabte samtidig en ny gruppe storborgere af indu-<br />
striens fabrikanter, direktører og bankledere. Det var<br />
dette storborgerskab, der udgjorde 3-4% af befolknin-<br />
gen, som sad solidt på ca. ¼ af byernes samlede ind-<br />
komster.<br />
Småborgerskabet: detailhandelen<br />
Omkring århundredskiftet var der vokset en ny form<br />
for småborgerskab frem: detailhandlerne. Tidligere<br />
havde den større husholdning haft sine faste leveran-<br />
dører af varer <strong>til</strong> husholdningen, mens de mindre hus-<br />
Et bud på det bedres<strong>til</strong>lede borgerskab i København i 1881:<br />
Efter den skotsk-amerikanske opfinder, Graham Bell, i 1876 fremviste sin opfindelse, telefonen, skulle det ikke gå længe før, at den også kom <strong>til</strong> Danmark.<br />
I januar 1881 blev det muligt at telefonere i selve København og i april 1881 kunne den anden telefonbog udsendes med hele 49 abonnenter.<br />
Det var en kort telefonbog, da den kun var på 1 side. Men telefonbogen illustrerer på glimrende vis, hvem der først fik telefon og dermed absolut <strong>til</strong>hørte<br />
det bedres<strong>til</strong>lede borgerskab. Central nr. 1 havde CF Tietgen fra Privatbanken, og ellers dominerer grosserere, vekselerer og enkelte fabrikanter (fx<br />
brygger Carl Jacobsen) listen. Det var tydeligt, at telefonen var en opfindelse, der var skabt <strong>til</strong> at drive forretning med -ikke for at føre hyggesnak.
holdninger havde dækket deres indkøb ved torvehan-<br />
delen, der foruden grøntsager også omfattede slagter-<br />
og fiskeboder. Da opbevaringsmulighederne var me-<br />
get begrænsede, var udbuddet af varer udpræget sæ-<br />
sonbestemt. I årtierne op <strong>til</strong> 1900 afløstes torvehande-<br />
len navnlig i de større byer af butikshandelen. I stor-<br />
byerne fandt man efterhånden stormagasiner med en<br />
hærskare af underbetalte ekspedienter og ekspeditri-<br />
cer, samt de fornemme specialforretninger. Mest ka-<br />
rakteristisk for udviklingen var imidlertid de mange<br />
småhandlende, der udgjorde bindeleddet mellem de<br />
specialiserede grosserere og forbrugere. Detailhandel<br />
var et frit erhverv og i mange henseender et nøder-<br />
hverv, som man slog sig på, fordi det kneb med at kla-<br />
re sig på anden vis. At være småhandlende blev den<br />
udvej, mange søgte <strong>til</strong>, når de blev slået ud i andre<br />
brancher. Årsagerne kunne være forskellige: sygdom,<br />
arbejdsløshed, fallit, indvandring fra landet. Disse for-<br />
hold satte Sit præg på småhandelen, der kom <strong>til</strong> at lide<br />
under hård konkurrence, og mangel på såvel kapital<br />
som fagkundskab. Gældsstiftelse og fallitter hørte <strong>til</strong><br />
dagens orden i en sådan grad, at omkring 1900 måtte<br />
hvert år gennemsnitligt 16 % af de københavnske de-<br />
tailhandlere lukke. Foruden den indbyrdes konkurren-<br />
ce måtte de småhandlende døje med konkurrence fra<br />
kædeforretninger, der dukkede op i 1890-erne, og fra<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
32<br />
de store detailforretninger. Nydannede handelsfor-<br />
eninger søgte at få Rigsdagen <strong>til</strong> at vedtage beskyttel-<br />
seslove mod illoyal konkurrence, men først i 1912<br />
lykkedes det at få vedtaget en beskeden beskyttelses-<br />
lov. Den begrænsede en udbredt reklameform, der be-<br />
stod i, at der ved varekøb ydedes »<strong>til</strong>gift«, dvs. ekstra-<br />
varer. Senere tider kender systemet i form af<br />
»rabatmærker«.<br />
Småborgerskabet: håndværksmestrene<br />
Næringsfrihedsloven, der trådte i kraft i 1862, havde<br />
ophævet de gamle mesterlavs konkurrencebegræns-<br />
ning. Dette havde vakt stor uro blandt håndværksme-<br />
strene, for selvom de ofte var økonomisk bedre s<strong>til</strong>le-<br />
de end de småhandlende, følte de stor utryghed over<br />
for den voksende industrialisering, som de frygtede<br />
ville overflødiggøre dem. Tidligere havde håndværks-<br />
mestrene frems<strong>til</strong>let deres varer på bes<strong>til</strong>ling. Nu op-<br />
stod forretninger, der forhandlede varer, som var<br />
frems<strong>til</strong>let i stor målestok andetsteds, f.eks. møbelfor-<br />
retninger, skotøjsbutikker, konfektionsforretninger.<br />
Trods lave lønninger <strong>til</strong> håndværkssvendene blev de<br />
håndværksmæssigt frems<strong>til</strong>lede varer dyrere end de<br />
massefrems<strong>til</strong>lede, og en række erhverv kom i fare.<br />
For at modvirke udviklingen dannede håndværksme-<br />
strene faglige foreninger, som efterhånden udviklede<br />
Danske snedkere var faglærte arbejdere (dvs fra underklassen i byen) som arbejdede for en snedkermester, dvs en håndværksmester<br />
(jf. småborgerskabet i byen). I foråret 1899 udbrød der lønstrejke blandt snedkerne i en række jyske byer. Arbejdsgiverne<br />
reagerede da ved at erklære lockout i hele landet inden for bygge– og anlægssektoren. Det endte med, at hele 40.000 mand stod<br />
på gaden. Denne storlockout blev den største arbejdskamp nogensinde i Danmark og endte <strong>til</strong> sidst med septemberforliget 1899<br />
(se kompendiet s. 25 ) Mange arbejdere —heriblandt snedkere— var nu frataget muligheden for at få arbejde og dermed løn —og<br />
en af mulighederne var derfor under konflikten at søge <strong>til</strong> udlandet. På billedet ses danske bygningssnedkere, der arbejdede underkonflikten<br />
i 1899 i Norges hovedstad, Christiania (i dag Oslo), hvad fremgår af fanen på billedet.
sig <strong>til</strong> moderne erhvervsorganisationer, der optrådte<br />
som pressionsgrupper over for politikerne. Hovedkra-<br />
vene var altid toldbeskyttelse over for industrivarer og<br />
begrænsninger i adgangen <strong>til</strong> de enkelte brancher. De<br />
pressionsgrupper, som gik ind for de frie kræfters spil,<br />
nemlig de store industrifolk og landbruget, var dog<br />
stærkere end håndværksmestrene. Statens støtte ind-<br />
skrænkede sig derfor hovedsagelig <strong>til</strong> forbedring af<br />
håndværksuddannelserne ved tekniske skoler.<br />
Den tekniske udvikling gik dog ikke ubetinget hånd-<br />
værk og småindustri imod. Indførelsen af elektromo-<br />
toren gav således de små virksomheder en chance,<br />
som i høj grad var med <strong>til</strong> at sikre håndværkets forelø-<br />
bige overleven.<br />
Underklassen<br />
Omkring 1890 var den sociale ulighed så stor, at det<br />
er på sin plads at tale om en egtl. underklasse. I byer-<br />
ne bestod den af en ret broget sammensat skare af<br />
håndværkssvende, faglærte og ufaglærte arbejdere og<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
33<br />
tjenestefolk. Der var nok af arbejdskraft, så lønninger-<br />
ne lå tit omkring eksistensminimum, og mange famili-<br />
er kunne kun overleve ved slidsomt arbejde af hele fa-<br />
milien. Uddannelsen begrænsedes <strong>til</strong> det nødtørftigste,<br />
og det almindeligste var, at forældrene tidligt skaffede<br />
deres børn ind ved et erhverv, de selv havde. Følgelig<br />
blev man det samme som sine forældre. De lave løn-<br />
ninger var ensbetydende med dårlig ernæring og slette<br />
boligforhold, der sammen med sliddet på arbejdsplad-<br />
serne og den dårlige hygiejne bidrog <strong>til</strong> at nedbryde de<br />
socialt dårligt s<strong>til</strong>ledes sundheds<strong>til</strong>stand. Forholdene i<br />
de små og normalt overfyldte 1- og 2-værelses lejlig-<br />
heder med lokum i gården var så elendige, at de i<br />
1890’erne fik den samlede københavnske dødelighed<br />
<strong>til</strong> at ligge 57% over landdistrikternes. Blandt syg-<br />
dommene havde navnlig den udbredte tuberkulose ud-<br />
præget social slagside.<br />
Arbejdsmænd (ufaglærte arbejdere)<br />
Når man s<strong>til</strong>lede op <strong>til</strong> fotografering viste man sig<br />
selvfølgelig fra den mest præsentable side. Bemærkelsesværdigt<br />
er derfor dette billede fra en<br />
arbejdsplads i Odense hvor folkene fremviser<br />
deres batteri af flasker. Det var dog ingen hemmelighed,<br />
at mange arbejdere i underklassen klarede<br />
det hårde arbejde og den lange arbejdstid med et<br />
uhyre stort forbrug af alkohol. Omkring 1/7 af alle<br />
dødsfald blandt mænd omkring 40 år skyldtes<br />
alkoholisme.<br />
Bemærk at de fleste på billedet drikker øl og ikke<br />
brændevin. Stadig flere foretrak bajersk øl . På<br />
gårdene havde man i det danske landbosamfund<br />
selv frems<strong>til</strong>let øllet hjemme i bondekonens bryggers<br />
men med industrialiseringen opgav man hjemmebrygget<br />
for at købe øl i stedet. Det forklarer<br />
hvorfor netop denne branche voksede så enormt.<br />
Kvindelig arbejdskraft<br />
I underklassen var den absolutte bund, kvindelig arbejdskraft —<br />
ofte som tyende — men også som fabrikarbejdersker (hvilket<br />
var bedre end at være tyende). Billedet er fra Holbæk posefabrik<br />
omkring 1890—og det viser, at man var temmelig afslappet<br />
med hensyn <strong>til</strong> forbuddet mod børnearbejde, for flere af de<br />
<strong>til</strong>stedeværende piger ser ikke ret gamle ud. Når kvinderne stod<br />
så dårligt på arbejdsmarkedet skyldtes det ringe evne <strong>til</strong> at<br />
organisere sig (danne fagforening), hvilket gjorde det næsten<br />
umuligt at føre lønkamp eller at kæmpe for bedre arbejdsvilkår.<br />
Mange kvinder arbejdede fx som hjemmesyersker, hvilket gjorde,<br />
at de ikke mødte deres kvindelige kolleger og dermed umuliggjordes<br />
dannelsen af en fælles front mod arbejdsgiverne.
En borger<br />
(kilde: Søren Mørch : Den ny Danmarkshistorie 1880-<br />
1960,fra side 88-93 (1982))<br />
Lad os præsentere: hr. apoteker, assessorpharmaciae H.<br />
P. Madsen, R. DM. p.p. (søn af apoteker, assessor phar-<br />
maciae Anders Madsen og hustru Marte Cathrine, f.<br />
Sorterup) og hustru Fanny, f. Høst (datter af universi-<br />
tetsbog-handler, etatsråd A. E Høst og hustru Hansigne,<br />
f. Musfeldt). Sådan præsenterede apotekerfamilien<br />
nemlig sig selv.<br />
Af sine børn <strong>til</strong>taltes han »fader«, og kun husets frue<br />
kunne bruge fornavn og »du«. Bortset fra meget få sær-<br />
deles nære venner som f.eks. professor Henning Mat-<br />
zen, der var dus med apotekeren, men ikke med hans<br />
frue, forventede han i <strong>til</strong>- og omtale at fremstå ved sin<br />
hæderstitel »assessor«, der var erhvervet ved hans med-<br />
lemskab af Det kgl. Sundhedskollegium i årene 1888-<br />
93. Bogstaverne efter hans erhvervsbetegnelse, hæders-<br />
titel og navn angiver de ordensdekorationer, han havde<br />
erhvervet og som <strong>til</strong> daglig opbevaredes i et pengeskab<br />
i hans soveværelse: R. for Ridder af Dannebrog, D. M.<br />
for Dannebrogsmand, p.p.-for præter plura (med mere)<br />
dvs. hans udenlandske dekoration, nemlig den russiske<br />
St. Stanislaus orden. Hvem assessoren var søn af frem-<br />
går af hans præsentation. Han var født 1835 og havde<br />
overtaget Vesterbro Apotek efter sin far i 1864, en be-<br />
givenhed der satte ham i stand <strong>til</strong> at indgå ægteskab<br />
samme år.<br />
Fra hvilken familie husets frue stammede fremgår af<br />
præsentationen. For os kan det være rart at vide, at hun<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
34<br />
var født i 1841. Hun <strong>til</strong>taltes »fru assessor Madsen« af<br />
udenforstående, »moder« af sine børn, ”De« af om-<br />
gangskreds og familie. Blandt de meget få, der var dus<br />
med hende, var familiens mangeårige huslæge dr. Pet-<br />
rus Beyer, der var hendes halvfætter. Til trods for at<br />
han var familiens nære ven, <strong>til</strong>talte han assessoren med<br />
»De«. Apotekerparret fik i deres ægteskab 6 børn,<br />
hvoraf de to døde. Husstanden bestod udover apoteker-<br />
parret og deres børn af tyendet (kokkepige, stuepige,<br />
barnepige, løs hjælp og en kusk). Apoteker Madsen<br />
havde ikke længere - som i begyndelsen af sit ægteskab<br />
- apotekets personale på kost, og apotekerens portner<br />
havde også selvstændig husførelse.<br />
Det bedres<strong>til</strong>lede borgerskab.<br />
Tv Apoteker Hans Peder<br />
Madsen ca. 37 år og fru<br />
Fanny Madsen ca. 30 år<br />
med deres to døtre, Ella 4<br />
år og Sigrid, ca. 3 år. Th.<br />
apotekerparret fotograferet<br />
i apotekets have ved gavlen<br />
af havehuset. Apotekeren<br />
blev syg i 1898 og<br />
kunne efter den tid kun gå<br />
ved andres hjælp.<br />
Det er værd at bemærke, at assessoren såvel ved titel<br />
som ved dekorationer og ved den <strong>til</strong>tale, han ønskede<br />
anvendt, som ved angivelsen af sin afstamning, be-<br />
stræbte sig på at skabe afstand og markere sin sociale<br />
position som bourgeois og <strong>til</strong>hørende det gode selskab.<br />
Han og hans hustru nærede ikke noget ønske om at<br />
komme andre ved eller at etablere nære relationer med<br />
andre på det private plan, af den simple grund at det<br />
netop var - privat, dvs. adskilt fra det offentlige.<br />
Den bevidste bestræbelse på at etablere og vedlige-<br />
holde ulighed og distance mellem sig og andre er et<br />
konstituerende træk ved borgerskabet og det går som<br />
sådan igen i alle livets forhold. Assessoren var husher-<br />
ren: ».. . der står for omverdenen og for loven som re-<br />
præsentant for familien. Det er ham, der er ansvarlig for<br />
borg og gæld, ham der kræves <strong>til</strong> regnskab, hvis noget
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Tyende.<br />
Apotekerfamiliens tyende. De to mænd er henholdsvis portneren Cawalsky<br />
og karlen Jens Lindberg. Damen i midten er måske fru Cawalsky og yderst<br />
t.h. sidder barnepigen Stine. Foto omkring 1880’erne.<br />
medlem af familien kommer i konflikter, og ham der<br />
bærer det moralske ansvar, fordi hjemmets værdi i yd-<br />
re forstand beror på ham. Det er derfor <strong>til</strong> en vis grad<br />
naturligt, at husherren opfatter forholdet således, at<br />
hans mening har vægt i hjemmet som højeste instans,<br />
hvor<strong>til</strong> der appelleres i givne <strong>til</strong>fælde«,....<br />
I sidehuset lå »udenomslejligheden«. Den var ikke<br />
alene bygningsmæssigt, men også udstyrs- og funkti-<br />
onsmæssigt adskilt fra lejligheden. Lejligheden blev<br />
betjent af hovedtrappen som familien og dens gæster<br />
benyttede. Adgang <strong>til</strong> udenomslejligheden havde man<br />
dels fra spisestuen, dels fra køkkentrappen, der var for-<br />
beholdt tyende, handelsfolk, bude og lign. Folk, dvs.<br />
dem som familien regnede sig som ligemænd med, og<br />
som kom ad hovedtrappen, havde ikke adgang <strong>til</strong><br />
udenomslejligheden, der var privat. Eneste undtagelse<br />
var familiens læge.<br />
Udenomslejligheden bestod af forældrenes sovevæ-<br />
relse, badeværelse, køkken, børneværelse, pigekam-<br />
mer, kloset og »kælder« - et rum som fremkom ved at<br />
pigekammerets gulv var hævet i forhold <strong>til</strong> den øvrige<br />
lejlighed, sådan at der under pigekammeret var plads<br />
<strong>til</strong> koks, brænde og lign. Pigekammeret, der beboedes<br />
af kokkepige og stuepige, blev derved noget lavloftet<br />
og vinduet blev delt midt over af gulvet, men da der al-<br />
35<br />
ligevel ikke var plads <strong>til</strong> at opholde sig der, fordi piger-<br />
nes senge, kommoder og servanten fyldte næsten hele<br />
rummet, gjorde det ikke så meget. Når de ikke arbejde-<br />
de, kunne pigerne godt opholde sig i køkkenet. Husets<br />
døtre havde et værelse ved siden af kabinettet.<br />
Assessoren opholdt sig på apoteket og i de repræ-<br />
sentative rum i lejligheden. I udenomslejligheden be-<br />
nyttede han soveværelset, badeværelset og klosettet. I<br />
de øvrige rum kom han ikke. Kun en eneste gang i sit<br />
55 år lange ægteskab betrådte assessor H. P. Madsen<br />
sit køkken. Det var for at bese en torsk, man havde<br />
modtaget fra bekendte i Jylland.<br />
Skønt assessoren som husets herre juridisk og for-<br />
melt havde eneansvaret for husførelsen, overlod han<br />
dog i praksis hele denne side af <strong>til</strong>værelsen <strong>til</strong> sin hu-<br />
stru. Husets frue antog og afskedigede på egen hånd<br />
det kvindelige tyende og forestod og ledede alt arbejde<br />
i hjemmet. Gennem kokkepigen lod hun foretage de<br />
nødvendige daglige indkøb, undtagen af vin, hvis ind-<br />
køb, aftapning og opbevaring blev varetaget af asses-<br />
soren. Fruen ledede gennem amme, goldamme og bar-<br />
nepige og - når børnene havde nået en passende alder -<br />
alene deres opdragelse. Det var de møbler, hun som sit<br />
udstyr havde bragt ind i ægteskabet, der fyldte alle<br />
rum.<br />
Lejligheden i Vesterbrogade 79, 1. sal.<br />
Tv salen med sommergardiner. Det elektriske lys blev<br />
installeret i 1898. Gennem døren ses dagligstuen. Th<br />
trappen op <strong>til</strong> pigeværelset, hvor der i 1890’erne boede to<br />
tjenestepiger. Den midterste trappe fører ned <strong>til</strong><br />
”kælderen”.
Oskar Hansen : Et københavnsk Ar-<br />
bejderhjem omkring 1900<br />
Oskar Hansen (1895-1968) er kendt som forfatter af<br />
en række arbejdersange, bl.a. ”Danmark for Folket”.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Sct. Annægade er en af de gamle Gader i Midten af<br />
det gamle Kristianshavn. Der startede Far og Mor i<br />
1897 i en lille 2 Værelsers Lejlighed ind mod Gaarden.<br />
Det vil sige, de havde egentlig ”startet” 2 Aar i Forve-<br />
jen - med mig. Jeg var kommet dumpende som<br />
”uægte”. Da det skete, var det ved de Tider, hvor Far<br />
skulde <strong>til</strong> at være Soldat, og saa var der ikke saa godt<br />
Raad <strong>til</strong> at stifte Bo.<br />
Far var Typograf. Mor havde været Husassistent og<br />
Fabriksarbejderske. Jeg havde <strong>til</strong>bragt de to ”uægte”<br />
aar hos min Mors Forældre. De havde selv mange<br />
Børn. Bedstefar var Invalid. De var paa Fattigvæsenet<br />
- men mig blev der da ogsaa noget <strong>til</strong> - baade Føde og<br />
Kærlighed - saa meget, at jeg ofte i den første Tid, ef-<br />
ter at mine Forældre havde faaet Foden under eget<br />
Bord, bestemt krævede at komme ”over <strong>til</strong> Besse”.<br />
Da vi efter at have boet i den lille 2 Værelsers mod<br />
Gaarden i Nr. 9 i 3-4 Aar fik en større 2 Værelsers<br />
mod Gaden i Nr. 11, maatte jeg selvfølgelig være med<br />
<strong>til</strong> Flytningen. Der var ikke mere, end det kunde klares<br />
med den Haandkraft, Familien raadede over. Og jeg<br />
transporterede stolt og ivrigt de smaa Ting. Vi skulde<br />
nu ud <strong>til</strong> Gaden. Vi skulde i saakaldt større Forhold…<br />
Fars Løn var ved den Tid, han blev gift, 16-18 Kr. om<br />
Ugen paa en Arbejdstid fra 7-7, om Søndagen fra 8-12.<br />
Han vilde ikke have, at Mor skulde arbejde. Naar man<br />
var gift, var man gift, og saa skulde Konen ikke gaa ud<br />
paa Arbejde, men passe Hjemmet. Der skulde spinkes<br />
og spares for at faa det <strong>til</strong> at løbe rundt. Og det laa fast<br />
hos mine Forældre, at de Penge, der ofredes paa Hjem-<br />
met og Drengen - jeg var ene Barn - var gode Penge.<br />
Mine Forældre vilde gerne bort fra det gamle<br />
Kristianshavn. Og den Højnelse, der fandt Sted i Ar-<br />
bejderklassen gennem politisk og fagligt Virke, gjorde<br />
det muligt - lidt efter lidt. Som det var lykkedes at<br />
komme fra den lille 2 Værelsers ind mod Baggaarden<br />
<strong>til</strong> den større 2 Værelsers mod Gaden i Løbet af 3-4<br />
Aar, saaledes lykkedes det ogsaa i Løbet af nogenlun-<br />
36<br />
de det samme Tidsrum at komme ud <strong>til</strong> en 3 Værelsers<br />
lejlighed i Sundby. Et Par Aar før den forrige Verdens-<br />
krig meldte mine Forældre sig ind i en Arbejder-<br />
Sammenslutning, der skulde bygge en Villaby i Brøns-<br />
høj. Men der kom en hel Del frem om, at de Sagførere,<br />
der havde med Sagen at gøre, vist vilde skære en saare<br />
god Bid af Kagen <strong>til</strong> sig selv. Saa blev mine Forældre<br />
angst for, at der var fiduser i foretagendet, og sprang<br />
fra. Nu har min far fribolig i sin Fagforenings smukke<br />
Ejendomskompleks ”Typografernes Hus” paa Bispe-<br />
bjerg.<br />
Jeg begyndte at gaa i Skole, da vi boede paa Kristians-<br />
havn. Her kom jeg bl.a. <strong>til</strong> at opleve Spændingen, naar<br />
Maanedens Karakterbog skulde gennemses. Mor og<br />
Far indprentede mig altid, at jeg skulde passe mine<br />
Ting og blive dygtig - og holdt jeg Pladsen i Klassen,<br />
var det saa fast som en faglig Overenskomst, at jeg<br />
skulde have 1 Kr. Gik jeg op ,var det en Daler. Da jeg<br />
erobrede Nr. l Pladsen i Klassen, var der Glæde i<br />
Hjemmet. Saa kom der en Dreng fra en anden Skole,<br />
en Dreng der, desværre for min Økonomi, var dygtige-<br />
re end jeg. Han satte sig modbydeligt fast paa 1. Plad-<br />
sen, og min Kamp kom <strong>til</strong> at staa om 2. og 3. Pladsen.<br />
Da jeg kom <strong>til</strong> Sundby og i Øresundsvejens Skole, var<br />
der ikke noget med at sidde efter Nummer og faa Maa-<br />
nedskarakter i alle fag. Men mine forældre vogtede al-<br />
ligevel over Kvartalskaraktererne i Flid, Orden og Op-<br />
førsel - og Anmærkningerne. ”Meget flink”, ”Flink”,<br />
”Det kniber med Regning”, ”Det er meget slemt med<br />
Skriften”, eller hvad nu saadan en Lærer kunde finde<br />
paa af saglige Bemærkninger. Da vi kom <strong>til</strong> Sundby i<br />
den 3 Værelsers, fik vi den fine Stue, Stadsstuen. Den<br />
kom man ikke meget i. Den var ikke helt Tabu, men<br />
næsten. Der var Tæppe paa Gulvet. Midt paa det et<br />
rundt Mahognibord baaret paa en slynget Søjle. Paa<br />
Bordet en Plydsdug med nedhængende Klunker. Paa<br />
Dugen en farvet Frugtskaal. Ned fra Loftet over Bordet<br />
en Messing-Hængelampe. I Stuen ellers 3-4 Plydsstole<br />
og Sofa passende der<strong>til</strong>. Paa Sofaen og Stolene hæk-<br />
lede Stykker for at skærme det fine. Over Sofaen et<br />
Fotografi i Kæmpeformat af Far, mor og mig i stiveste<br />
Puds. I det ene Hjørne af Stuen et Blomsterstativ. I et<br />
andet Hjørne et Møbel med mange Nipsgenstande. Der
var en af dem, vi holdt særligt af : En lille Pige med<br />
en Ko. Et Ben røg en Dag af Koen, men vi beholdt<br />
den trods det (og Far har den endnu). Paa Væggene<br />
Billeder. Det største hed ”Hun forsøger at gøre det<br />
godt igen”. En ung Fisker staar lænet ind mod sin<br />
Baad. Han er stram i Ansigtet. Hun læner sig indsmig-<br />
rende op mod ham og ser ham bønligt ind i de barske<br />
Miner.<br />
Spisestuen var præget af en stor Buffet - med krøllede<br />
Søjler. Rundt om Buffeten paa Væggen Messingplat-<br />
ter. Paa Buffeten bl.a. en Krummebakke i Messing. I<br />
Midten af Stuen det store Spisebord med et passende<br />
Antal Stole - ogsaa med Snoninger. Paa den ene Væg<br />
det store Ur - ogsaa det med en Form for Søjler. Her-<br />
omkring nogle Familiebilleder. Denne Væg blev ryd-<br />
det i mine sidste Drengeaar, og Billeder af kendte<br />
Skulpturer rykkede frem. Soveværelset : Dob-beltseng<br />
og Klædeskab…<br />
Mors Angst for Arbejdsløsheden var den dybe<br />
Angst for Fattigdommen. Hun havde den i Blodet fra<br />
Barndomshjemmet, der var uhyre fattigt. Selv husker<br />
jeg en Del Gange at have været med Bedste, naar hun<br />
hentede Fattigvæsenets store Grovbrød.<br />
Far har fortalt mig om, da han mødte Mor og var ble-<br />
vet forlovet med hende. Hun var Husassistent med<br />
store, frostsvulne Hænder, boede paa et elendigt<br />
Loftsværelse. Den første Gang. Far besøgte hende der,<br />
var Vandet i Vandfadet bundfrosset. Lønnen var 6 Kr.<br />
om Maaneden.<br />
Fagorganisationernes stigende Styrke havde givet Ar-<br />
bejderne en vis Holdning. ”Det her gaar ikke, Thyra” -<br />
sagde Far – ”du maa forlange mere i Løn og mere<br />
menneskelige Forhold - eller ogsaa ta' Tøjet og gaa<br />
din Vej…”<br />
Men Mor var svær at faa <strong>til</strong> det. Hvis det nu ikke<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
37<br />
lykkedes at faa noget andet ? Gjorde der ikke det,<br />
skulde hun hjem igen, hvor der i Forvejen var saa<br />
mange om saa lidt - og hjem igen <strong>til</strong> den Fattigdom,<br />
hun følte større end de 6 Kr. om maaneden - og<br />
”Værelset” og Kosten…<br />
Fars og Mors Glæde ved næsten hver Søndag at ta-<br />
ge ud paa Ture førte <strong>til</strong>, at de saa langt <strong>til</strong>bage som lidt<br />
efter Aarhundredskiftet tog ud <strong>til</strong> Bønderne paa Ferie.<br />
Der var meget faa Arbejdere, der den gang havde Fe-<br />
rie, og lang var den ikke. Paa Fars Værksted fik de 3<br />
Dage, og med Søndagen blev det 4. En Maanedstid<br />
før Ferien satte mine Forældre saa en lille Annonce i<br />
Avisen. Den fortalte, at en københavnsk Arbejder med<br />
Kone og Dreng ønskede at <strong>til</strong>bringe Ferien paa Landet<br />
et Sted, ”hvor der var smuk Natur, og hvor man fik<br />
god, borgerlig Kost". Spændende var det saa at læse<br />
de Tilbud, der kom. Til sidst groede mine Forældre<br />
ogsaa fast paa dette Omraade. I Aarevis <strong>til</strong>bragte de<br />
Ferien hos en Husmand paa Hvalsø-Kanten…<br />
Mine Forældre hørte <strong>til</strong> de s<strong>til</strong>le i Landet. Trods<br />
Fars stærke Interesser for den politiske og faglige Ar-<br />
bejderbevægelse blev han egentlig aldrig aktiv udover<br />
i et Par Ungdomsaar, hvor han hørte <strong>til</strong> de Agitatorer,<br />
der i Søndags- og Fyraftenstimerne gik rundt paa<br />
Trapperne for at agitere nye Medlemmer ind i Social-<br />
demokratiet. Senere fulgte han med i, hvad der skete,<br />
passede at gaa <strong>til</strong> General-forsamlingerne i Fagfore-<br />
ningerne, men han blev aldrig ”noget", og higede al-<br />
drig mod det. I Aarenes Løb var han nogle Gange sine<br />
Kammeraters Tillidsmand paa Værkstedet, og han var<br />
med i et Udvalg, der ledede en Sympatistrejke, Typo-<br />
graferne var ude i 1908...<br />
Hvad Hjemmets Indretning og Tøj angaar, satte mi-<br />
ne Forældre en Ære i, at Hjemmet var pænt, og Klæ-<br />
derne var pæne. Der var baade Hverdags- og Søndags-<br />
tøj. Det hele gik jævnt rundt økonomisk set. Men hel-<br />
ler ikke mere. Dagen og Vejen blev klaret - og hver<br />
fik sit.<br />
Typografer fra Politikens maskinsætteri 1905.<br />
Oskar Hansens far var typograf på dagbladet Socialdemokraten, arbejderbevægelsens<br />
politiske talerør. At være typograf var et af de bedst betalte faglærte jobs<br />
—og overenskomsten på Socialdemokraten må have været absolut <strong>til</strong> arbejdstagernes<br />
fordel.<br />
På billedet fra dagbladet Politikens maskinsætteri ser man typograferne sætte<br />
klicheerne sammen <strong>til</strong> de forskellige trykkeplader der skulle sættes i trykkepressen.
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
MARIE CHRISTENSEN :<br />
Træk af en Tjenestepiges Oplevelser (1905)<br />
Til Grund for ethvert Foretagende må der altid lig-<br />
ge en Aarsag, og saaledes også for det Foretagende,<br />
som begyndte med Københavns Tjenestepigefor-<br />
enings Stiftelse den 15. Novbr. 1899.<br />
Da det muligt kan være af Interesse for nogle af<br />
Læserne, og da jeg tror, at mange Tjenestepiger kan<br />
berette noget lignende som det, jeg kan fortælle om,<br />
skal der her fremføres nogle Træk, i Haab om derved<br />
at bibringe Læserne Forstaaelsen af, at mange Tjene-<br />
stepiger forlader det huslige Arbejde og for dette fore-<br />
trækker Fabriksarbejde og lign. Ligeledes er det mit<br />
Haab, at man maatte faa Forstaaelsen af, hvorfor man-<br />
ge Tjenestepiger er, som de er.<br />
Og kan den følgende Beretning om Københavns<br />
Tjenestepigeforenings Virksomhed vække Interesse<br />
for Sagens Fremme, saa har Udgivelsen af nærværen-<br />
de Hæfte naaet sin Hensigt.<br />
I September Maaned 1885 forlod jeg, der den Gang<br />
var 14 1/2 Aar gammel, mit Hjem for at sørge for mig<br />
selv blandt fremmede Mennesker. Jeg havde hid<strong>til</strong><br />
passet min Skolegang, mine Lektier og mit Haandar-<br />
bejde; pludselig skulde jeg udføre husligt Arbejde,<br />
passe Børn, vaske Børnetøj og m.m., og jeg skulde<br />
udføre alt saa godt, at jeg derfor kunde faa Kost, Logi,<br />
Renlighed og en mindre Pengeløn.<br />
38<br />
Dette var en<br />
slem Forandring,<br />
og det var vanske-<br />
ligt at udføre alt<br />
saa godt, som det skulde udføres, da Vejledning<br />
manglede, hvorimod jeg ikke undgik en Del Skænd og<br />
Irettesættelser.<br />
Efter godt et Aars Forløb i et mindre Hjem fik jeg<br />
Plads som Enepige i et større Hus, hvor de voksne<br />
Døtre skulde deltage i Husets Gerning.<br />
Familien, som bestod af Herren (Læge), Fruen og 6<br />
Døtre - den yngste 13 Aar - beboede et eget Hus, som<br />
indeholdt 9 Værelser, Køkken m.m. Længe før jeg<br />
skulde <strong>til</strong>træde denne Plads, havde jeg glædet mig usi-<br />
geligt der<strong>til</strong>, thi for første Gang skulde jeg have eget<br />
Værelse. Jeg havde i Tankerne beskæftiget mig med.<br />
hvor hyggeligt det skulde være, og hvor dejligt det<br />
maatte blive at være alene paa Værelset i Fritiden.<br />
Skuffelsen blev vel derfor ogsaa saa meget større, da<br />
jeg <strong>til</strong>traadte Pladsen og saa det usle Rum, der skulde<br />
være mit Værelse.<br />
Det var et Loftkammer med et lille Tagvindue og<br />
med en Dør førende ind <strong>til</strong> Tørreloftet, hvorfra der<br />
kom en frygtelig Træk. I Kammeret fandtes en stor<br />
Kasse i Stedet for Seng, som Bord fandtes 2 Brædder<br />
Kvinde renser kloak i Majonæsekvarteret i den<br />
indre by.<br />
Man behøvede ikke at være tjenestepige som Marie<br />
Christensen for at opleve hvor hårdt kvinden havde<br />
det i underklassen. Pasning af børn, ordne vasketøj <strong>til</strong><br />
den store familie (gennemsnitlig 5-6 børn), trappevask,<br />
rense kloak, lave mad og muligvis passe et<br />
dårligt lønnet arbejde ved siden af var blot en del af<br />
<strong>til</strong>værelsen. I <strong>til</strong>gift skulle hun måske hente manden på<br />
lønningsdagen på et værtshus, hvor han havde soldet<br />
lønnen op.
slaaet fast <strong>til</strong> Væggen; endvidere var der en Træstol,<br />
som tjente <strong>til</strong> Sæde og som Servante, naar der blev sat<br />
en Lerskaal derpaa; udover dette Bohave var der kun<br />
min Kuffert. Kakkelovn var der selvfølgelig ikke, og<br />
om Vinteren var der en saadan Frost og Kulde i Kam-<br />
meret, at Vandet bund frøs i Skaalen.<br />
Kl. 6 om Morgenen blev jeg vækket, og det gjaldt<br />
nu om saa hurtigt som muligt at komme ned i Køkke-<br />
net, - hvor der var ligesaa koldt som paa mit Kammer,<br />
da Vinduer og Døre var utætte og der var Stengulv -<br />
for at gøre Ild paa Komfuret, dernæst lægge i Spise-<br />
stue kakkelovnen og rengøre dette Værelse. Kl. 7 kom<br />
en af Døtrene og lavede Kaffen, og Kl. 8 fik jeg en<br />
Kop af denne samt 2 Stykker Smørrebrød. Selvom<br />
Døtrene hjalp med at rede Sengene og med Afstøvnin-<br />
gen, var der dog alt for meget Arbejde for en 16-aarig<br />
Pige; der var Skuregulve overalt og mange Vinduer al<br />
polere, desuden køkkenet, Trapper, Gange og Byærin-<br />
der, jeg kendte aldrig <strong>til</strong> at være færdig. KI. 10 Aften<br />
maatte jeg børste 8 á 10 Par Fodtøj, for at det kunde<br />
være parat næste Morgen.<br />
Jeg kan ikke undlade at <strong>til</strong>føje, at saa snart Morgen-<br />
maden og Middagsmaden var færdig, blev Gløderne<br />
fjernede fra Komfuret og lagt ind i Kakkelovnen. Der<br />
blev ikke tænkt paa, at der var koldt i Køkkenet for<br />
den unge Pige, eller om der var <strong>til</strong>strækkeligt varmt<br />
Vand <strong>til</strong> Opvask og Rengøring, jeg maatte derfor ofte<br />
besørge en Del af Rengøringen og Opvaskningen i<br />
koldt Vand. Mine Hænder og Fødder var derfor ogsaa<br />
i den Grad medtaget af Frost, at det hvide Dødkød<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
”Fruens fødselsdag” malet 1927 af Erik Henningsen.<br />
Selvom billedet er malet et stykke tid efter kompendiets periode, så illustrerer<br />
billedet udmærket den distance der var inden for borgerskabets vægge. Den<br />
unge pige har uden for herskabets og gæsternes synskreds drukket fruens<br />
skål. Billedet viser også, at en stuepige havde en arbejdstid, som kunne vare<br />
temmelig længe om aftenen. Fx havde stuepigerne hos apotekerfamilien<br />
(kompendiet s. 8-9) en arbejdsdag på ca 14 timer, mens en almindelig arbejder<br />
havde omkring 1900 en arbejdsdag på ca 10 timer (inklusive lørdag).<br />
39<br />
saas i Frostsaarene. Dette saa Lægen og Døtrene paa<br />
uden at foretage sig det mindste, ind<strong>til</strong> jeg en Dag<br />
kom Hjem og min Moder saa det; saa fulgte hun<br />
straks med mig hen og talte med Lægen og meddelte<br />
ham, at hvis ikke han tog sig af det, vilde der ske Hen-<br />
vendelse <strong>til</strong> en anden af Byens Læger, og dette bevir-<br />
kede, at han tog mig under Behandling. Men det vare-<br />
de ikke mange Dage, før Døtrene meddelte mig, at de<br />
virkelig ikke kunde Røre mit Arbejde, og -lod mig vi-<br />
de, at det slet ikke var saa farligt -at have Frost, det<br />
havde saamænd alle Piger.<br />
Spisekammeret var aflaaset, saa jeg maatte nøjes<br />
med den afmaalte Mad, jeg fik, og da den var meget<br />
u<strong>til</strong>strækkelig, købte jeg selv Brød og spiste dette i<br />
Smug, idet jeg manglede Frimodighed <strong>til</strong> at forlange<br />
mere Mad.<br />
Hvad jeg i denne Plads led af Savn, Sult og Kulde,<br />
det kan ikke beskrives.<br />
Jeg var i Pladsen et Aar, sikkert kun fordi jeg var<br />
fæstet for saa lang en Tid.<br />
Uagtet jeg ikke var rigtig klar over det Hele, saa<br />
indsaa jeg dog, at jeg maatte bort, langt bort fra dette<br />
Hjem, og Turen gik derfor <strong>til</strong> København, Maj 1888.<br />
Her fik jeg Plads hos en forhenværende Proprietærfa-<br />
milie, som boede paa Jagtvejen i en 4 Værelses Lej-<br />
lighed. Familien bestod af Mand, Hustru og 4 Børn,<br />
det mindste af dem var 1/2 Aar. Et helt nyt, rædsels-<br />
fuldt Billede rulledes op for mig i dette Hjem.
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Herskabshjem og korridor lejlighed<br />
(Jan Møller : Borger i klunketidens København, 1979)<br />
Boligforholdene i København<br />
Hvordan boede københavnerne i. sidste halvdel af<br />
1800-tallet? Det kom i højeste grad an på, hvor meget<br />
man kunne betale i husleje. Det samme svar kunne gi-<br />
ves om boligforholdene i dag, men dengang lå yder-<br />
punkterne længere væk fra hinanden, end de gør i vo-<br />
re dage.<br />
Mens København var en fæstning, måtte den sti-<br />
gende befolkning holde sig inden for voldene. Den<br />
stærke udnyttelse af hver eneste mulighed for at byg-<br />
ge i dybden og højden skabte som tidligere nævnt en<br />
række elendige og usunde boliger i kældre og baggår-<br />
de. Det var naturligvis den økonomisk ringest s<strong>til</strong>lede<br />
del af indbyggerne, der måtte tage <strong>til</strong> takke med så<br />
dårlige boliger.<br />
Da fæstningsterrænet blev frigivet, og bebyggelsen<br />
nærmest som en eksplosion i 1850'erne rykkede herud<br />
og videre ud på "Broerne«, kunne man måske spørge,<br />
hvorfor man nu, da der var plads nok, fortsatte med at<br />
klumpe høje huse sammen og udnytte grundene om-<br />
trent lige så stærkt som bag voldene.<br />
Grunden var ganske enkelt, at hovedparten af be-<br />
folkningen måtte færdes <strong>til</strong> fods. Der var hverken tog,<br />
sporvogne, cykler eller andre befordringsmidler <strong>til</strong> rå-<br />
dighed. Jo længere ud ad brogaderne man flyttede, jo<br />
længere vej fik man mellem boligen og arbejdsplad-<br />
sen inden for voldene. Det betød ganske naturligt en<br />
40<br />
øget efterspørgsel efter boliger så tæt ved byen som<br />
muligt.<br />
Samtidig blev det regnet for en selvfølge, at enhver<br />
grundejer, næsten uden mulighed for indblanding fra<br />
det offentlige, kunne udnytte sin grund og sine byg-<br />
ninger, som han ville, og han ville selvfølgelig have<br />
sine penge forrentet så godt som muligt.<br />
Byggelovgivning kendte man ikke før 1856, da den<br />
første egentlige bygningslov kom. Kravene <strong>til</strong> bolig-<br />
standarden i retning af etageantal, lysareal. afstand<br />
mellem bygninger o.s.v. var meget beskedne i begyn-<br />
delsen, og bygherrerne lærte hurtigt lige netop at over-<br />
holde disse krav, og derved fik disse boliger en karak-<br />
ter af slumbebyggelse, som har fulgt med siden. De<br />
ældste dele af Nørrebro fra 1850'erne kaldes i dag<br />
»den sorte firkant«.<br />
Ønsket om frihed for offentlig indblanding var<br />
stærkt dengang, da man gradvis var ved at befri sig for<br />
den tvangsregulering af samfundslivet, som enevæl-<br />
den i århundreder forud havde øvet. Man betragtede<br />
det derfor som frihedens rette udtryk, når enhver i vi-<br />
dest muligt omfang kunne gøre, som han ville med sin<br />
ejendom.<br />
Vognmagergade udateret foto. Til venstre.<br />
De gamle bygninger, der lå tæt <strong>til</strong> hinanden—<br />
gjorde det <strong>til</strong> noget af en labyrint at komme disse<br />
steder. Billedet fra Vognmagergade viser nogle af<br />
datiden ”offentlige fruentimmere”, der for at ernære<br />
<strong>til</strong> dagen og vejen drev prostitution.<br />
Baggård i den indre by. Til højre<br />
Der var trangt i de små baggårde. Her ses et foto<br />
fra ca. 1900 fra Adelgade (nær Strøget). Manglende<br />
kloakering og manglende lys i datidens baggårde<br />
har været en hverdagsoplevelse for de mange børn<br />
som <strong>til</strong>bragte deres sparsomme fritid med leg et<br />
sådant sted.<br />
Her<strong>til</strong> kom, at kun de allerfærreste gjorde sig klart,<br />
at de kår, man bød industriens arbejdere, i virkelighe-<br />
den var grov udnyttelse af medmennesker, og at det<br />
før eller senere måtte give <strong>til</strong>bageslag. Man lod det gå,
som det bedst kunne.<br />
I 1880 boede. der 235.000 mennesker i København.<br />
Godt 15 % heraf boede i treværelsers lejligheder,<br />
mens mere end det dobbelte antal klarede sig med to-<br />
værelsers lejligheder. Her<strong>til</strong> kom, at mange af dem,<br />
der havde sådanne lejligheder lejede et værelse ud for<br />
at hjælpe på indtægterne.<br />
Kælder- og kvistlejligheder eksisterede i stort an-<br />
tal, og mange af dem var direkte sundheds-farlige. Et-<br />
værelses lejligheder var meget benyttet i de ejendom-<br />
me, hvor huslejerne skulle være meget små. Især var<br />
der på Nørrebro og Vesterbro mange af de såkaldte<br />
korridor-lejligheder, hvor der fra en lang gang gen-<br />
nem huset i hver etage gik døre ind <strong>til</strong> de enkelte lej-<br />
ligheder, der bestod af et værelse. Der var køkken<br />
med ildsted fælles for flere lejligheder. Badeværelser<br />
eksisterede ikke og retiraderne lå i gården.<br />
Sommetider måtte flere familier slå sig sammen<br />
”Chokoladevognen”, der<br />
eksisterede ind<strong>til</strong> 1898. Den<br />
kørte affald fra latrinerne bort<br />
i de <strong>til</strong>dækkede tønder og<br />
blev bragt bl.a. ud <strong>til</strong> landbruget.<br />
Som byen blev større<br />
blev det dog stadig sværere<br />
at komme af med al affaldet,<br />
som alternativt simpelthen<br />
blev pumpet ud i Øresund.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
41<br />
om en etværelses lejlighed; så delte man rummet op<br />
med kridtstreger på gulvet, så hver familie kunne hol-<br />
de sig på sin side af stregen.<br />
Et foto fra ”rottekrigen” i 1899.<br />
Pga den manglende og dårlige kloakering var der<br />
et utal af rotter i mange af de større byer. I 1898-<br />
99 blev det vedtaget at sætte en ”krig” i gang<br />
mod rotterne i København og på Frederiksberg.<br />
Den blev sat i system ved at honorere 10 øre pr<br />
død rotte. Det dræbte dyr skulle indleveres på<br />
byens 8 brandstationer. Ca. 100.000 rotter blev<br />
fanget på de knap 20 uger, hvor kampagnen<br />
varede. Kampagnen havde den fordel, ud over at<br />
den rensede byen for en plage, at den samtidig<br />
gav penge på lommen <strong>til</strong> den fattigste del af<br />
befolkningen.<br />
Bemærk den barfodede dreng, som møder op<br />
med et resultat <strong>til</strong> 40 øre. På samme tidspunkt<br />
var gennemsnitstimelønnen 38 øre for en almindelig<br />
arbejder.<br />
Møblementet var sparsomt. Et tarveligt bord og<br />
nogle medtagne stole, købt hos marskandiseren for<br />
små penge var det væsentlige. Havde man ikke senge,<br />
redte man op i et hjørne med madrasserne direkte på<br />
gulvet. En række søm i væggen var den form for gar-<br />
derobeskabe, de fleste kunne overkomme.<br />
Rotteplagen var ufattelig i de dårligste af boligerne.<br />
Alt spiseligt måtte om natten hænges ned i snore fra<br />
loftet, ellers havde rotterne ædt det næste morgen. Det<br />
var heller ikke usædvanligt, at småbørn blev angrebet<br />
og forbidt af rotterne, hvis overvældende antal gjorde<br />
en udryddelse så godt som umulig.<br />
Det siger sig selv, at den del af befolkningen, der<br />
levede under sådanne boligforhold, blev forrået. Drik-<br />
fældighed var almindelig, og slagsmål hørte <strong>til</strong> dagens<br />
orden. De børn, der voksede op i dette miljø, skulle
være usædvanlig robuste for ikke at tage sjælelig ska-<br />
de for resten af livet.<br />
Epidemiske sygdomme havde en fantastisk gro-<br />
bund i sådanne boligforhold. Smitte var uundgåelig,<br />
så tæt som folk boede sammen, og dårlig ernæring<br />
nedbrød modstandskraften.<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Den store kolera-epidemi i 1853, som gik hårdest<br />
ud over mennesker under dårlige bolig-forhold, fik<br />
myndighederne <strong>til</strong> at forstå, at sådan kunne det ikke<br />
blive ved med at gå.<br />
Man søgte nye veje for at skaffe bedre boliger <strong>til</strong> de<br />
lavest lønnede. I 1857 opførtes i et landligt kvarter på<br />
Østerbro Lægeforeningens Boliger. Det var en række-<br />
husbebyggelse med plads mellem bygningerne <strong>til</strong> lys,<br />
luft. træer og planter.<br />
Rækkehustanken blev i 1870'erne videreført i Ar-<br />
bejdernes Byggeforenings boliger mellem Fari-<br />
magsvejen og Sortedamssø, populært kaldt<br />
»Kartoffelrækkerne«. De var for de mere velbeslåede<br />
blandt arbejderne. Villaer kendte man praktisk talt ik-<br />
ke, før man på Frederiksberg og Østerbro opførte en<br />
del villaer i 1860'erne. Først i 1900-tallet slog denne<br />
boligform for alvor igennem.<br />
Den almindeligste bolig var lejligheden; dens be-<br />
liggenhed og størrelse bestemte huslejen. I datidens<br />
store lejligheder, forbeholdt de mere velhavende, ud-<br />
viklede sig i sidste halvdel af 1800-tallet det, man kal-<br />
der klunkes<strong>til</strong>en, ja, man går så vidt, at perioden ofte<br />
kaldes klunketiden<br />
Det typiske for denne boligs <strong>til</strong> var en udbredt an-<br />
vendelse af uld. Uldgarn flettet <strong>til</strong> snore, kvaster og de<br />
små frynser, man kaldte klunker. Store uld tæpper på<br />
42<br />
bordene, blødt plysbetræk på møblerne, tunge portier-<br />
er i døråbningerne og tykke lag af forskellige gardi-<br />
ner, ophængt i kunstfærdige draperier, som skulle vir-<br />
ke dekorativt, men som også dæmpede dagslyset.<br />
Oprindelsen <strong>til</strong> den særprægede s<strong>til</strong> kan føres <strong>til</strong>ba-<br />
ge <strong>til</strong> Europas nære kontakt med Orienten. Orientens<br />
mangel på træ medførte, at møbleringen hovedsagelig<br />
bestod af puder, divaner og ottomaner - betegnelserne<br />
er endda arabiske - der var beklædt med bløde. væve-<br />
de stoffer.<br />
Det skabte mode i Paris. hvorfra den strålede videre<br />
ud, også <strong>til</strong> Danmark. Her gik man imidlertid den mel-<br />
lemvej at bevare træmøblerne, som man over trak med<br />
klæde og kantede med dekorative dippedutter af en-<br />
hver slags. Husmødrene frems<strong>til</strong>lede selv disse klun-<br />
ker som håndarbejde, og mangt et tarveligt lille fyrre-<br />
træsbord blev gjort ukendelig i sin klunkedragt.<br />
Hjemmelivet blomstrede op; man hyggede sig. Be-<br />
lysning og opvarmning var teknisk lettere nu med gas<br />
og koks; men brændsel var dyrt, og det meget uldtøj i<br />
de store, højloftede stuer hjalp <strong>til</strong> at holde på varmen.<br />
Man beskyttede sig mod mørket og kulden udenfor<br />
bag det tætte lag gardiner.<br />
I nogle af disse hjem vidste man udmærket, at der<br />
var social ulighed i samfundet. Man vidste, at der var<br />
mørke. triste sidegader, hvor folk var stuvet sammen i<br />
store kaserner. Man skuttede sig - og trak gardinerne<br />
lidt tættere for.<br />
En herskabslejlighed i "klunketiden« var efter nuti-<br />
dens målestok vældig stor og upraktisk.<br />
Fra den brede trappe med lyddæmpede løber, mat-<br />
terede ruder, som hindrede udsyn <strong>til</strong> en prosaisk<br />
Salonen i Nationalmuseets klunkehjem.<br />
Salonen er lejlighedens fornemste rum og blev kun brugt ved selskabelighed.<br />
Bl.a. var salonen udstyret med en s-formet sofa. Den s-formede<br />
sofa er en såkaldt 'konversationssofa' eller 'tête à tête'.<br />
Møbleringen er typisk for klunketiden, hvor man yndede at anbringe<br />
mange møbler i stuerne og på en måde, så stolene, der var på hjul, let<br />
kunne flyttes alt efter gæsternes antal.
gårdsplads, og taburetter af støbejern på afsatserne,<br />
nåede man den brede hoveddør, som førte ind i lejlig-<br />
hedens rummelige entre. Herfra førte døre ind <strong>til</strong> væ-<br />
relserne mod gaden, samt <strong>til</strong> spisestuen.<br />
Mod gaden var gerne 3-4 værelser. Størst var dag-<br />
ligstuen på 2 eller 3 fag, med borde, stole, sofaer og<br />
dekorative møbler. Til den ene side lå kabinettet, et<br />
lille rum med sofa og stole, ofte et gennemgangsrum<br />
<strong>til</strong> spisestuen, og på den anden side lå herreværelset,<br />
det rum, hvor husets herre, og ved selskaber <strong>til</strong>lige de<br />
mandlige gæster, kunne trække sig <strong>til</strong>bage. Her. var<br />
tunge egetræsmøbler, læderpolstrede sofaer og læne-<br />
stole, skrivebord og bogreoler, men der var hyggeligt,<br />
fordi alt havde en praktisk funktion, intet var anbragt<br />
alene for pynt.<br />
Spisestuen skulle være rummelig. De vældige mid-<br />
dagsselskaber krævede god plads. Væggene var be-<br />
klædt med mørktmalede træpaneler i hovedhøjde, af-<br />
sluttet med en hylde, hvor tinkrus, tallerkener og an-<br />
dre sager kunne s<strong>til</strong>les op.<br />
Benene på det store spisestuebord, der kunne for-<br />
længes med et utal af plader, var ofte sirligt udskåret i<br />
en efterlignet renæssances<strong>til</strong>; det var de højryggede,<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
43<br />
umagelige spisestuestole sædvanligvis også.<br />
I spisestuen var klunkehyggen <strong>til</strong>bagetrængt. Gul-<br />
vet var ofte dækket af linoleum, sjældent med tæpper,<br />
og der fyredes kun op, når man skulle have gæster.<br />
Fra spisestuen førte en lang gang - korridoren -<br />
gennem sidehuset med døre ind <strong>til</strong> soveværelser for<br />
forældre og børn, samt <strong>til</strong> gæsteværelser. For<br />
enden af gangen lå køkkenet, og bagved dette, ud <strong>til</strong><br />
køkkentrappen, lå pigeværelset, ofte meget lille. Den<br />
hygge, man søgte at præge lejlighedens øvrige værel-<br />
ser med, nåede kun sjældent ud <strong>til</strong> pigeværelset.<br />
Overalt i stuerne stod der nipsting. De var s<strong>til</strong>let op<br />
på små borde, hængereoler, etagerer, amagerhylder el-<br />
ler på flyglet, som naturligvis først var dækket af et<br />
sort tæppe med lange frynser. Fotografier blev anbragt<br />
i rammer med kanter af rødt fløjl; i øvrigt var vægge-<br />
ne dækket af malerier, raderinger og store fotografier.<br />
Ved siden af sofaen kunne der stå en vældig urtepotte<br />
med en viftepalme eller en stor aspidistra, og var der<br />
endnu en tom plads, som helst skulle fyldes ud, kunne<br />
man s<strong>til</strong>le et rigtigt malerstaffeli, hvor der i stedet for<br />
en kunstners halvfærdige billede var anbragt f.eks. et<br />
stort fotografi…
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Kort over København 1888<br />
44
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
Planen for den projekterede Nordbane <strong>til</strong> Helsingør er fra 1861 og viser, at Lyngby<br />
var et vigtigt knudepunkt på vejen. Samtidig illustrerer kortet også at København<br />
endnu i 1861 stadig var en lille by som endnu ikke var vokset ud <strong>til</strong> de omliggende<br />
søer, Skt Jørgensø, Peblingesø, Blegdammen, Sortedamsø.<br />
45
46<br />
Parti<br />
Partiet oprettet:<br />
Partiets ideologi<br />
Vigtigste ledere i<br />
partiet<br />
Partiets vælgere og/<br />
eller støtter (hvem<br />
stemmer på partiet eller<br />
hvem støtter det økonomisk<br />
eller politisk?)<br />
Partiets forhold <strong>til</strong> et<br />
forsvar<br />
(værnepligt, stort eller lille<br />
forsvar)<br />
Parties forhold <strong>til</strong><br />
udvidelse af valgretten<br />
(flere samfundsgrupper<br />
have stemmeret? -eller<br />
færre samfundsgrupper?)<br />
Partiets politiske<br />
krav<br />
Højre Venstre Socialdemokratiet Radikale Venstre<br />
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900
Danmark med fokus på perioden 1870 -1900<br />
47