Anmeldelse - Dansk Kvindesamfund
Anmeldelse - Dansk Kvindesamfund
Anmeldelse - Dansk Kvindesamfund
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
14 Kvinden&Samfundet nr. 1, 2009<br />
Af Merete Bøge Pedersen<br />
Hvis der er én lære, vi kan udlede af prostitutionens historie,<br />
så er det, at prostitution ikke kan udryddes.<br />
Uanset om prostitutionen har været underlagt<br />
formel eller uformel kontrol, så har prostitution, forstået<br />
som handel mellem mindst to parter, der under<br />
markedsmæssige betingelser henholdsvis køber eller<br />
sælger fysisk adgang til en krop eller andre seksuelle<br />
handlinger, eksisteret.<br />
Men hvad skal vi dog stille op med prostitutionen?<br />
Historisk og aktuelt er spørgsmålet besvaret forskelligt,<br />
og emnet har givet anledning til adskillige hovedbrud.<br />
Prostitutionen i Danmark befinder sig aktuelt i en<br />
juridisk gråzone, men sådan har det ikke altid været.<br />
Sidst der eksisterede nøjagtige regler for prostitutionen<br />
var i perioden 1874 til 1906. Lovgivningen dengang fastslog,<br />
at prostitution var lovlig, så længe de prostituerede<br />
lod sig registrere som prostituerede ved politiet,<br />
og så længe de fulgte nærmere fastsatte retningslinjer<br />
for deres virke som prostituerede. Kunderne var ikke<br />
underlagt nogen form for kontrol med den undtagelse,<br />
at der var straf for at have samleje med prostituerede<br />
under 15 år. Mere af hensyn til den seksuelle lavalder<br />
end til den prostituerede.<br />
Frygt for kønssygdomme. Baggrunden for lovgivningen<br />
mellem 1874 til 1906 var først og fremmest frygten for<br />
de veneriske sygdomme – dvs. særligt syfilis og gonorré.<br />
Der fandtes dengang ingen kur mod de pågældende<br />
sygdomme, og datidens toneangivende læger og lovgivere<br />
var således dybt bekymrede for de sygdomme, som<br />
udgik fra prostitutionen – de prostituerede forstås.<br />
Formålet med lovene var, at ingen sygdom skulle<br />
udgå fra prostitutionen, uden at det var den offentlige<br />
prostitution. Med diverse lægelige foranstaltninger<br />
kunne de veneriske sygdomme blandt prostituerede<br />
holdes i ave, og kunne de holdes i ave blandt prostituerede,<br />
kunne de holdes i ave i hele befolkningen – det<br />
var i hvert fald tanken.<br />
Succesen for ordningen måtte nødvendigvis afhænge<br />
af politiets evne til at opspore og efterfølgende registrere<br />
samtlige prostituerede. Det kunne de imidlertid<br />
ikke, og da der i begyndelsen af det 20. århundrede blev<br />
gjort status over ordningen, var succes ikke det ord,<br />
der stod først for. Der var ikke bare kommet flere prostituerede<br />
til, der var også sket en stigning i antallet af<br />
veneriske sygdomstilfælde.<br />
Moral og dobbeltmoral. Datidens ordning havde ikke<br />
skyggen af socialpolitiske tiltag over sig.<br />
Prostitutionen blev betragtet som det nødvendige<br />
onde, og de prostituerede som de selvforskyldt lovløse.<br />
Det var ikke de prostituerede, der skulle vises hensyn<br />
til, men derimod den øvrige lovlydige og moralsk ansvarlige<br />
befolkning.<br />
Resultatet var, at de prostituerede ofte blev idømt<br />
arbitrære straffe for selv den mindste afvigelse fra ordningens<br />
bestemmelser.<br />
Udover ‘sygdom’ var ordningens andet og helt centrale<br />
kodeord: ‘moral’.<br />
Den offentlige moral dikterede på den ene side, at<br />
der skulle lægges distance til prostitution. Mænds behov<br />
fordrede på den anden side at få afløb. Resultatet<br />
blev en ordning, der lagde distance til den depraverede<br />
prostituerede, beskyttede kunden og lod dobbeltmoralen<br />
råde.<br />
og netop disse temaer blev også omdrejningspunktet<br />
for den debat for eller imod ordningen, der strakte sig i<br />
kølvandet på ordningens vedtagelse og helt indtil dens<br />
ophævelse.<br />
Fløjkrig. Datidens prostitutionsdebat – mellem år 1874-<br />
1906 – havde mange undertemaer: ligeberettigelse,<br />
venerisk sygdoms-bekæmpelse, moral og jura. Den<br />
blev ført af to overordnede grupper: abolitionisterne og<br />
reglementaristerne.<br />
Abolitionisterne var modstandere af ordningen og<br />
var for en stor part samlet i Forening imod Lovbeskyttelse<br />
for Usædelighed. Der var dog også andre større<br />
grupper, eksempelvis <strong>Dansk</strong> <strong>Kvindesamfund</strong>, der ganske<br />
vist var modstandere af ordningen, men hvis arbejde<br />
primært rettede sig mod andre mål end ophævelse<br />
af den lovordnede prostitutionskontrol.<br />
Reglementaristerne, derimod, var tilhængere, der<br />
forsvarede ordningen individuelt. Blandt reglementaristerne<br />
spillede lægerne en fremtrædende rolle. De havde<br />
oprindeligt presset på for at få ordningen indført,<br />
og under dens beståen forsvarede de ordningen med<br />
henvisning til sygdomsbekæmpelse og samfundets moralske<br />
tilstand.<br />
Abolitionistene henviste til en anden form for<br />
moral, nemlig den dobbeltmoral, der kom sig af, at<br />
kunder frit kunne frekventere prostituerede, mens de<br />
prostituerede for deres part skulle underkastes streng<br />
kontrol. Heraf udsprang tre overordnede temaer for