Profilbank på hjemmesiden - UNIMA Danmark
Profilbank på hjemmesiden - UNIMA Danmark
Profilbank på hjemmesiden - UNIMA Danmark
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Kronikforslag til Dagbladet Information á<br />
propos afholdelse af Copenhagen Puppet<br />
Festival for voksne, og i forlængelse af Anne<br />
Middelboe Christensens reportage og karakteristik<br />
af dette teater som ”Tidens uhyggeligste<br />
teater” (Information 29. 03. 2011)<br />
SULT OG HUDLØSHED<br />
Det er uhyre relevant at få gjort op med myten<br />
om puppet-teatret som noget nuttet og<br />
ufarligt hvis indhold kun dur til lullende godnathistorier<br />
for småbørn. Derfor er det godt at<br />
dette teater nu for alvor er kommet til København<br />
og initiativet og opbakningen omkring<br />
det må hilses velkommen.<br />
F.eks. blev forestillingen ”Hunger” (Figurteatret<br />
i Norland, N.) som er baseret <strong>på</strong> Knut<br />
Hamsons roman ”Sult”, et sønderrivende<br />
tilløbsstykkke.<br />
Den raslende hovedperson med det knoklede<br />
ansigt er i menneskestørrelse og bliver ført<br />
af to muskuløse, skaldede mænd af samme<br />
størrelse. De er synlige og deres ben og animationsfigurens<br />
blandes momentvis sammen<br />
i vilde, lattervækkende siddestillinger eller i<br />
skingre, neurotiske dansetrin. Der sker med<br />
puls og musikalitet i en skærende blanding af<br />
humor og alvor. Der er bidende pauser hvor<br />
hovedpersonen vrider sin forfatterhjerne for<br />
at få fat i det stof som han kan overleve af.<br />
Men redaktionen afviser, og i stedet for brød<br />
må forfatteren æde sit eget manus. Det er<br />
stærk kost. Og sådan fortsætter det: værelsets<br />
sparsomme ejendele befamles, ædes,<br />
opkastes – <strong>på</strong> måder som kun vanskeligt<br />
ville kunne ske i skuespillerteatret. Håbet om<br />
hjælp fra en kvindelig kraft blæser i vinden.<br />
Som fysisk figur bygges hun op mens tilskuerne<br />
ser <strong>på</strong> det, men kroppen er uden ben og<br />
hendes hoved forbliver hult.<br />
Denne norske opsætning kommer til at handle<br />
om den universelle sult – så det går til<br />
marv og ben. Det er et hudløst teater.<br />
Hygge og uhygge i dukke- og<br />
animationsteatret<br />
af Ida Hamre<br />
ABSTRAKT OG KONKRET<br />
Animationsfiguren, marionetten, er med<br />
sine bevægelser i rummet et billede <strong>på</strong><br />
menneskets bevægelse mellem det bundne<br />
og det ubundne. På scenen ser figuren<br />
ud som om den lever, og samtidig ved vi<br />
at den er et dødt materiale. Dens særlige<br />
udtryksmulighed beror <strong>på</strong> dette paradoks.<br />
Og animationsteatret er et tvetydigt teater,<br />
propfyldt med konkrete metaforer og metamorfoser.<br />
Som regel taler man om metaforer<br />
som noget sprogligt, og vi ved at udtryk<br />
som ”at tabe hovedet”, ”gå op i limningen”<br />
eller have ”små sko <strong>på</strong>” ikke skal tages<br />
bogstaveligt. Men i animationsteatret er<br />
metaforerne fysiske. Nye billedvirkninger<br />
opbygges og ændres, og kendte sammenhængsforståelser<br />
sprænges. Abstrakte<br />
ting bliver helt konkrete, og ofte overraskende.<br />
En animationsfigur optræder ved hjælp af<br />
et menneske – eller flere - og får desuden<br />
altid rollen som et menneske. Den blir<br />
dermed et stærkt symbol for menneske.<br />
Den er der også som en fremmedgørelse,<br />
for den er udenfor os, ligner os måske slet<br />
ikke – og dog . . .<br />
I spillet veksler figuren konstant mellem<br />
det at være objekt - instrument for spilleren<br />
- og et subjekt der så at sige styrer<br />
spilleren. De to funktioner skifter konstant.<br />
Fænomenet er af den tyske teaterforsker,<br />
Konstanza Kavrakova-Lorenz, blevet<br />
karakteriseret som en ”permanent verfremdung”.<br />
Jeg vil tilføje at dette forhold synes<br />
at provokere både spillerens og tilskuerens<br />
fantasi <strong>på</strong> en særlig måde samt at ligestille<br />
dem, både i forhold til marionetten og til<br />
forestillingens indhold. Her synes at ligge<br />
et stort dialogisk potentiale.<br />
Den franske psykolog, Annie Gilles, har<br />
kaldt marionetten et dobbelt spejl, fordi<br />
den spejler både tilskuerens og spillerens