Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Side 73<br />
Tugt. Da han var født 1476, havde han imidlertid levet den bedste Del af sit Liv paa<br />
en Tid, da Italien ikke kendte den spanske Overmagt, og han nærede Uvilje imod<br />
den. Hans Opfattelse var den, at kun af Skinsyge mod Paven havde Karl den Femte<br />
behandlet Protestanterne saa lemfældigt, og han indviklede sig hurtigt i en lang Række<br />
Stridigheder med Kejseren, saa han indgik Forbund med Frankrig imod Karl.<br />
Han drak gerne den svære velsmagende Vesuv-Vin, og mens han drak, forbandede<br />
han Spanierne, dette Afkom af Jøder og Maranner (omvendte Maurere). Snart veg<br />
hans reformatoriske Forsæt for hans krigerske Planer. Og han, der som Cardinal<br />
lidenskabeligt havde bekæmpet al Nepotisme, gjorde nu sin blodtørstige Nevø, Carlo<br />
Carafa, til Cardinal, ja han fordelte Colonna'ernes Slotte til sine Nevøer.<br />
Hertugen af Alba rykkede som Kejserens Overgeneral fra Neapel mod Rom.<br />
Romerne duede, som de tidligere havde vist, ikke til Byens Forsvar. Men som god<br />
Katolik førte Alba kun modstræbende Krig mod Paven. Det kom til Smaakampe ved<br />
Tivoli og Ostia, mens Paolo anraabte Alverden om Hjælp, endog de tyske Protestanter,<br />
ja endog Sultan Suliman den Første, hvem han bønfaldt om at afstaa fra sit ungarske<br />
Felttog og kaste sig med al sin Hærmagt over begge Sicilier. Hjælpen udeblev; men<br />
Spanierne (Egmont) sejrede 1557 ved St. Quentin. Paolo maatte søge om Fred. Den<br />
spanske Hærfører gav Alt tilbage, hvad der tilhørte Kirken; ja Alba, Sejerherren, faldt<br />
paa Knæ for Paven og kyssede hans Fod.<br />
Paven blev koldere imod sine Nepoter, indførte allevegne streng Disciplin, forbød<br />
ethvert Tiggeri om Almisse, fremmede af al Magt Inquisitionen, døde saa i August 1559.<br />
Medens Paolo den Fjerde havde været en fornem Neapolitaner af gammel, endnu<br />
blomstrende Adelsslægt, var hans Efterfølger Giovanni Angelo Medici, der besteg<br />
Pavetronen som Pio den Fjerde en Mand af fattig Slægt Søn af en Skatteforpagter fra<br />
Milano, trods Medicinavnet af ringe Herkomst. Han blev Doctor og Jurist, købte sig et<br />
Embed i Rom, steg i Paolo den Tredie's Gunst, da hans Broder, en dristig Eventyrer,<br />
havde ægtet en Dame af Huset Orsini. Saaledes blev han Cardinal og viste sig i<br />
Forvaltningssager behændig og godmodig. Da Paolo den Fjerde ikke kunde lide ham,<br />
opholdt han sig næsten altid udenfor Rom, udviste stor Velgørenhed, opførte nyttige<br />
Bygninger i Badestederne ved Pisa og i Milano.<br />
Han var i Modsætning til Carafa ikke nogen Ivrer, men verdslig og livslysten, var med<br />
sit lette, muntre Sind inderst inde uvilligt stemt mod Inquisitionen, men vovede ikke at<br />
drage Grænser for dens Virksomhed. Derimod tvang Forholdene ham til at lade den<br />
afdøde Paves Nepoter hænge. En af dem, Hertugen af Palliano, havde af Skinsyge<br />
slaaet sin Hustru ihjel. Cardinalen Carafa, Grev Aliffe og Leonardo da Cadine havde<br />
begaaet Rov, Mord, Falsk og Bedrageri.<br />
Selv var han for samvittighedsfuld til at gøre det ringeste for sin Familie. Kun én af<br />
hans Nevøer kom i Embede, men til almindelig Tilfredshed. Det var Carlo Borromeo,<br />
der regerede udadleligt og højsindet som sin Onkels Repræsentant.<br />
Det tridentinske Concilium var i Januar 1562 paany talrigt nok til at genoptage sine<br />
reformatoriske Forhandlinger. Men fra første Færd stod de andre Nationers Legater<br />
skarpt imod Pavens. Saa blev imidlertid Cardinal Morone sendt til Kejser Ferdinand<br />
i Innsbruck for at naa til en Forstaaelse, og man kom overens. Desuden viste Filip<br />
den Anden af Spanien og Cardinalen af Guise Paa Frankrigs Vegne sig som trofaste<br />
Katoliker. Conciliet, der først var blevet ivrigt krævet, saa undgaaet, saa to Gange<br />
opløst, endte tredie Gang, December 1563, i almindelig Endrægtighed.<br />
Spaltningen med Protestantismen blev fastslaaet; men Læren om<br />
Retfærdiggørelsen blev formet efter den katolske Dogmatik. Da Kirketugt og