Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 68<br />
I Viterbo blev Reginald Pole, Erkebiskop af Canterbury, Midtpunktet i Vittoria's<br />
Kreds. Han var Barnebarn af den Hertug af Clarence, hvem Richard den Tredie lod<br />
myrde, Og altsaa fjern Slægtning af Henrik den Ottende. Han var født 1500, især<br />
uddannet i Padova. Han var kommet i Misforhold til Kong Henrik, da han ikke vilde<br />
understøtte Kongen i hans Kamp for at opnaa Skilsmisse, end mindre i hans Arbejde<br />
for Løsrivelse fra Romerkirken. Han blev forvist som Højforræder, levede mest i Italien,<br />
blev i Clemente den Syvende's Tid opfyldt af Reformtanker og fik af Paolo den Tredie<br />
Udnævnelse til Cardinal. Han var en ualmindelig Karakter og havde en Ualmindelig<br />
Skæbne. Henrik den Ottende, der forfulgte hans Slægtninge for at ramme ham, lod<br />
hans Moder halshugge paa Grund af Sønnens diplomatiske Bestræbelser for den<br />
katolske Sag i England. Han skrev ved Efterretningen om Moderens Henrettelse til<br />
Vittoria, at hendes Brev til ham var en af de faa Trøstegrunde, der var ham levnede<br />
overfor Farao's Raseri. Han, der hos Vittoria genfandt sin Moders Aand i en ny<br />
Skikkelse, fik i 1541 som Legat sin Residens i Viterbo. Hans Indflydelse paa Vittoria<br />
blev varig.<br />
Som Pole hørte Contarini til Vittoria's nærmeste Venner, og som Contarini Bernardo<br />
Ochino. Denne stred længe som den ortodoxe katolske Retnings Tilhænger, blev<br />
Franciscaner, hengav sig til strenge Bodsøvelser, men havnede i den som kættersk<br />
forkastede Lære om Retfærdiggørelsen. Der stod et mægtigt Ry af ham. Bembo skriver:<br />
"Jeg aabnede mit Hjerte for ham som for Kristus selv. Det forekom mig, at jeg aldrig<br />
havde set en mere hellig Mand."<br />
Kirken reformeredes indenfra. Paolo den Tredie udnævnte Cardinaler uden andet<br />
Hensyn end det til deres Fortjenester, først Contarini, saa Carafa, saa Sadoleto, Giberti<br />
og, som vi saa, den landflygtige Pole, lutter tidligere Medlemmer af hint Oratorium for<br />
den guddommelige Kærlighed.<br />
Underligt nok: Der skete et Forsøg paa at grunde et rationelt, om end fromt<br />
Pavedømme. Contarini skrev: "Kristi Lov er en Frihedens Lov og forbyder den grove<br />
Trældom, som Luther med Rette sammenligner med det babyloniske Fangenskab. Alt<br />
Herredømme er Fornuftens Herredømme, ogsaa Pavens Autoritet."<br />
16<br />
5. April 1536 holdt Karl den Femte sit Indtog i Rom, som hans Hær ni Aar forinden<br />
havde plyndret. Han aflagde kun to Kvinder Besøg. Den ene var Giovanna Aragona<br />
Colonna. Den anden var dennes Svigerinde Vittoria, der altid var forbleven Kejseren<br />
tro. Hun haabede, han vilde forskaffe Korset Sejr over Halvmaanen. Hendes Interesser<br />
var nu udelukkende religiøse.<br />
Medens Kejseren forhandlede med Alessandro Farnese, der kaldte sig Paolo den<br />
Tredie, antog Vittoria sig Capuciner-Ordenen, som hadedes af Francesco Quiñones<br />
de Luna, Cardinal af Santa Croce in Gerusalemme, fordi den fremdrog Skrøbeligheder<br />
i Minoriter-Klostrene, og Cardinalen var Minorit. Som Gudmoder i Ferrara ved Daaben<br />
af den Eleonore, hvis Navn Goethe har knyttet til Tasso's, traf Vittoria Ochino, og<br />
beundrede hans Prædikener. Hun harmedes over de Forvanskninger og Bagtalelser,<br />
for hvilke han var udsat. Det er selvfølgelig ikke stemmende med Historiens Værdighed<br />
eller med god Tone at sige det; men hendes Breve med deres kunstlede Frasologi<br />
og overdrevne Gudelighed i Tidens Stil ligesom hendes højtspændte religiøse Poesier<br />
viser, hvor dybt hun stak i Tidsalderens teologiske Abracadabra.<br />
I Februar 1538 forlod Vittoria Ferrara efter Dagen forud at have været tilstede ved<br />
et Hofselskab, i hvilket hun foredrog nogle af sine Sonetter. Hun kendte (sandsynligvis