Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 61<br />
ham altfor ansvarsfuld; han tog den saa alvorligt, at han ikke nøjedes med et<br />
Overopsyn, men snart blev som hjemme paa Byggepladsen og helst selv tog en Haand<br />
i med.<br />
Dog til dette byrdefulde Hverv kom endnu Ledelsen af Udgravningerne af Antiker<br />
i Rom, som Leo lagde paa Raffaello's Skuldre. Denne Opgave begejstrede imidlertid<br />
Kunstneren. "Fra hine Mure," skriver han, "taler endnu Antikens guddommelige Sjæl."<br />
Han vandrede om blandt Levningerne af det gamle Rom, tegnede Ruinerne, glædede<br />
sig uendeligt over Fundene, saaledes over Ornamentalmalerierne (Grotteskerne) i<br />
Titus's Thermer.<br />
Ikke nok dermed, Raffaello maatte lede Opstillingen af den Scene, Pavens Nevø,<br />
Cardinal Cybo, lod indrette i San Angelo, og maatte udkaste Teaterdekorationerne til<br />
den.<br />
Af Kunstnerens Udkast til de berlige Mosaikbilleder i Kuplen til Cappella Chigi er<br />
Haandtegningerne til Gudfader og til Jupiters Engel bevarede i Oxford; en Tegning til<br />
Mars er bevaret i Lille.<br />
Som Arkitekt ved S. Pietro maatte Raffaello vente fem Aar paa sin Løn, fik saa paa<br />
én Gang den hele Sum udbetalt i 1519.<br />
Thi Leo led under stadig Pengemangel. Alt hvad Giulio den Anden havde samlet for<br />
at uddrive de Fremmede af Italien, gav Leo ud for at betale den Gæld, han havde stiftet<br />
som Cardinal. En Krig, han førte 1516 for at skaffe sin Nevø Lorenzo Hertugdømmet<br />
Urbino, kostede mer end Salget af Cardinalsværdigheder indbragte ham i 1517. Han<br />
efterlod saa stor en Gæld, at adskillige Banker ved hans Død i 1521 maatte gaa fallit<br />
og en hel Række Cardinaler, af hvem han havde laant store Summer, blev ødelagte.<br />
Paa Pasquino fandtes Verset:<br />
E tengo certo e vero<br />
> Che se 'l viver anchor li era concesso<br />
Venderi Roma, Christo e poi se stesso.<br />
Dog Uordenen i de pavelige Finanser er Eftertidens mindste Sorg. Den er det ogsaa<br />
saare ligegyldigt, at den energiløse lille fede Pave med de svage Ben ikke personligt<br />
kunde udøve nogen Indflydelse paa Renæssancens Kunst eller Videnskab. Hans Navn<br />
forbliver knyttet til Højrenæssancens ypperste Blomstringstid. Det lader sig ikke skille<br />
fra Raffaello's; det har modtaget Glans fra <strong>Michelangelo</strong>'s lysende Navn, saa svag end<br />
den personlige Berøring var mellem denne Pave og den store Billedbugger, der under<br />
hans Regering næsten stadigt opholdt sig i Florents.<br />
10<br />
Efter Leo den Tiende's Død trak Conclavet i Langdrag. "Mine Herrer," sagde Cardinal<br />
Giulio af Medici, "jeg mærker, at af os, som er samlede her, bliver Ingen Pave. Vi maa<br />
se os om efter En, som ikke er her. Tag Cardinalen af Tortosa, en ærværdig gammel<br />
Mand, der almindelig betragtes som hellig."<br />
Det var Adrian Floriszoon af Utrecht, tidligere Professor i Louvain, som havde været<br />
Karl den Femte's Lærer og ved dennes personlige Velvilje var bleven Gobernador<br />
af Spanien og Cardinal. Det var en ortodox Teolog, der var romerske Forhold saa<br />
fremmed, at han end ikke kunde Italiensk. Cardinal Cajetano gav sig til at prise<br />
ham; Cardinalerne lod sig rive med, da de hørte Adriano rost for sin Retskaffenhed,<br />
Fromhed, Sparsomhed og Alvor. Den menige Romer, der attraaede Rundhaandethed