Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Side 51<br />
Vel havde allerede Araberne tilegnet sig den græske Antik. Men deres<br />
Fremgangsmaade havde været forskellig. De oversatte de gamle Originaler og<br />
tilintetgjorde dem saa. De gennemtrængte dem desuden med deres østerlandske<br />
Ideer. De forvandlede Aristoteles til Teosofi, Astronomien til Stjernetyderi, ja anvendte<br />
den paa Lægekunsten, saa ogsaa de bidrog til Dannelsen af en fantastisk<br />
Livsbetragtning. Italienerne derimod søgte kun Belæring. De gik fra Romerne til<br />
Grækerne, og Bogtrykkerkunsten udbredte de antike Originaler i talrige Exemplarer.<br />
Den ægte Aristoteles fortrængte den arabiske. Man lærte Geografi af Ptolemæos,<br />
Medicin af Hippokrates og Galen.<br />
Humanisterne bekæmpede al Tro paa det Nedarvede, og drev Naturtilbedelsen ud<br />
i Trods mod enhver Forsagelseslære.<br />
Allerede Lorenzo Valla, der døde 1457, havde sagt: "Lad Forbillederne ligge og lad<br />
Fornuften raade!" Han havde ingen Respekt, anerkendte saa lidet Oldtidsforfatternes<br />
som de Levendes Autoritet, slog overalt Ruder ind.<br />
I "De professione religiosorum" negtede han Munkeordenerne enhver Fortjeneste,<br />
hævdede, at de, som ikke klostergav sig, overvandt langt flere Fristelser. Løfterne om<br />
Fattigdom, Kyskhed og Lydighed betegnede han som blotte Talemaader og udbrød:<br />
"Gid Præsten havde én Kone istedenfor mer end én Courtisane!" - I sin "Dialog De<br />
Voluptate" lod han det Spørgsmaal blive opkastet om Vellyst er det sande Gode? og<br />
lod det besvare: "Ja, jeg siger og bevidner, at jeg ikke attraar noget andet Gode end<br />
Vellyst." En af de Talende erklærer, at man ikke tør gøre Oprør imod Naturen, som er<br />
den ømmeste Moder, og udvikler denne Tanke med Ordene: "Vi staar midt i et Paradis<br />
af Glæder. Gid vi havde 50 Sanser istedetfor 5 i Jomfruelighed er ikke alene den værste<br />
Plage, men en Skændsel."<br />
Man maa i den filosofiske Literatur maaske gaa helt ned til det 18. Aarhundrede i<br />
Frankrig for at finde Repliker som enkelte af dem, der forekommer her.<br />
Men de Gejstliges Sæder svarede til Humanisternes Lærdomme. Der havde længe<br />
været Præster, som holdt Bordeller. Allerede Pio den Anden maatte forbyde dem at<br />
gøre sig til Koblere for Prostituerede. Da Forbudet ikke frugtede, maatte Innocenzo<br />
den Ottende forny Pio's Bulle. Det var kun naturligt og rimeligt, at enhver Præst havde<br />
sin Concubine; grimt var det, naar en Prostitueret traadte i Concubinens Sted. Efter<br />
Burchard's Udsagn i hans Dagbøger var næsten alle Klostre uimodsigeligt at opfatte<br />
som Hjemsteder for kønslig Usædelighed ("Monasteria nobis quasi omnia jam facta<br />
sunt lupanaria, nemine contradicente". Burchard: Diarium Paris 1884 vol 3, 79).<br />
Fyrsternes Sæder havde længe svaret til Gejstlighedens, og Hoffolkene fandt intet<br />
at udsætte paa dem (Ph. Monnier: "Le Quattrocento", Paris 1901).<br />
1475 red Galeazzo Sforza med sit Hof til Lucia di Marliano's Hus og købte hende<br />
af hendes Mand Ambrogio de' Raverti. En formelig Købekontrakt opsattes, ved hvilken<br />
Damen afstodes til Hertugens Brug.<br />
1494 havde Alfonso den Anden, Konge af Neapel og Sicilien, (som Masuccio i sin<br />
"Novellino" meddeler Dronningen, Ippolita) opnaaet et Stævnemøde med en gift Kone,<br />
men viste den Generøsitet at tillade en af sine Hofmænd, der var forelsket i Damen,<br />
at nyde hendes Gunst før han selv. "Hvilken Fyrste!, udbryder Masuccio, lykkelige<br />
de Domestiker, som stadigt ser ham, lykkelige de Skabninger, som tjener ham,<br />
men lyksalig især den udødelige Gudinde Hippolyta, hans saa værdige Ægtefælle!"<br />
Oppositionen imod den romersk katolske Kirkes Væsen var da i Italien (naar en<br />
Skikkelse som Savonarola undtages) ikke moraliserende, men humanistisk, hang