Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 288<br />
Behersker. Ikke at male eller at hugge i Marmor giver ham Fred; kun den guddommelige<br />
Kærlighed, der paa Korset udbreder sine Arme.<br />
Tegningerne til Vittoria Colonna af den piskede og af den korsfæstede Kristus,<br />
Billederne i Capella Paolina af Pauli Omvendelse og Peters Korsfæstelse, Gruppen<br />
med Nicomedes, Magdalena, Madonna og Sønnens Lig i Firenzedômens Kor svarer<br />
til denne Sjælstilstand. Der findes der, som tildels allerede i Dommedag, kun de gamle<br />
Former for <strong>Michelangelo</strong>'s Aandsliv, ikke mere den Aand, som engang fyldte Formen.<br />
Først i Arkitekturen genfandt Renæssancens Stormand i sin høje Alderdom den<br />
mægtige Glæde ved kunstnerisk Frembringen, som var visnet hos ham under hans<br />
Arbejd med Skulptur og Maleri.<br />
Det var symbolsk, at han, som engang havde fundet Udløsningen for sit dybeste<br />
Følelsesliv i Fremstillingen af Skaberen og Skaberglæden, og havde triumferet i<br />
Legemliggørelse af Syn efter Syn, som udmalte den skabende Virksomheds forskellige<br />
Former, nu lige omvendt gik op i Fremstillingen af den tilintetgørende Virksomhed.<br />
Dommedag var vel en ikke mindre vældig Vision end Skabelsen, men en kun negativ og<br />
skrækindjagende Vision, det Skabtes Fordømmelse som fordærvet af Synd, de Dødes<br />
Tilbagekaldelse til Liv, mest for at idømmes evige Helvedesstraffe, en halvt afsindig<br />
Forestilling, udsprungen i selvretfærdige Moralisters og Fanatikeres Hjerner, en Idé, for<br />
hvilken ethvert sundt tænkende og følende Menneske maatte gyse tilbage, og som stod<br />
i aaben Strid med Kristendommens (iøvrigt lige saa paradoxale) Lære, at Alt styredes<br />
af en Gud, som var idel Kærlighed.<br />
10<br />
<strong>Michelangelo</strong> har naturligvis været altfor optaget af sine kunstneriske Opgaver, af paa<br />
saa forbausende Vis, som han har gjort det, at fremstille de (ret mismodige) Frelstes<br />
Stigen gennem Luften og de uden Fodfæste svævende Fordømtes fortvivlede Kamp<br />
med paafølgende hovedkulds Nedstyrtning, til at han har sysselsat sig synderligt med<br />
Vanviddet i den Teologi, der laa til Grund for hvad han med saa mesterlig Færdighed<br />
illustrerede: De Domfældte, der engang var Kødet kvit, iklædes Kød paany for at<br />
kunne knibes deri og kødeligt martres; de Frelste, som havde fundet Hvile i Døden<br />
og var blevne ikke mindre ulegemlige i Mindet, iføres paany Kødet, som efter selve<br />
den kristelige Forudsætning medfører Farer og Fristelser uden Tal, særligt Faren for<br />
ny Fortabelse, da Kødet er Ophav til alle de Forlokkelser, som de altsaa nu en Evighed<br />
igennem maa stræbe, ikke at bukke under for.<br />
Men dels havde den religiøse Tvivl neppe nogensinde sysselsat <strong>Buonarroti</strong> stærkt,<br />
dels var det Grundsynspunkt, fra hvilket han saa paa den Opgave, som var bleven ham<br />
stillet, og som han saa mesterligt fik løst, det at faa Mættelse for den Trang, der havde<br />
opsummeret sig i ham til at sige sin Samtid, med hvad Øjne han saa den.<br />
Da han udstyrede Sakristiet i San Lorenzo med disse Statuer, der er Vidnesbyrd om<br />
dyb Melankoli, om Skam og Sorg over hine Dages Jobsposter, var Grundstemningen<br />
hos ham rent og ædelt Tungsind uden Biklang af Had eller Hævntørst, uden noget<br />
Stænk af Grusomhed. Leden ved Menneskene havde dengang slugt Harmen over<br />
deres Færd.<br />
Her er til Uviljen over menneskelig Lavhed kommet det ny Moment, Hanget til<br />
eftertrykkeligt at revse, Driften til uden Barmhjertighed at straffe. Der er her ganske vist<br />
i det yndefulde Maleri af den frygtsomme, sit Aasyn bortvendende Madonna Ærefrygt<br />
og Dyrkelse af Kvindeligheden i dens højeste Form; men der er uendelig meget mere<br />
heri af Forbitrelsen hos den lynende unge Zeus, der paa Dommedagsmaleriet fungerer