Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Michelangelo Buonarroti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Side 286<br />
behandles, saa det udgjorde Ramme og Sceneri om en Verdens-Opvækkelse og et<br />
Verdens-Sammenbrud.<br />
Tankeindholdet var religiøst. Hvad der maatte undgaas var, at Formen blev<br />
teatralsk. Dog her laa for <strong>Michelangelo</strong> ingen Fare. Intet Bindeled førte fra hans Kunst<br />
som fra den senere Barokkunst til det Teatralske. Han har vel neppe i sit Liv sat sin<br />
Fod i et Teater.<br />
Hvad der ved denne Opgave fængslede ham var heller ikke blot det, at den gav<br />
hans Sjæls Vredesstemning frit Raaderum; men Muligheden for at udfolde Alt hvad<br />
han har i sig af Indsigt og Færdighed ved Fremstilling af Menneskelegemer i enhver<br />
optænkelig Stilling, staaende og gaaende, hvilende og knælende, opadstigende og<br />
nedadstyrtende, roligt svævende, hastigt flyvende, og bøjende sig i hvadsomhelst<br />
Retning, springende, slaaende løs, klatrende, kæmpende i Brydekamp eller i<br />
Nævefægtning. Alle de Erfaringer, han sad inde med, alle de Studier, han havde<br />
gjort, vilde han her faa Anvendelse for. Han fik her en Anledning, der aldrig mer vilde<br />
frembyde sig, til at lægge sin gennem et Liv samlede Visdom for Dagen angaaende<br />
det nøgne Menneskelegems Bygning og Bevægelser, angaaende dets Fremstilling i<br />
de dristigste Forkortninger - bestandig som Udtryk enten for Sjælekamp, heltemodig<br />
Storhed, høj tragisk Følelse, eller som Udtryk for utøjlede Lidenskaber og for enhver<br />
Art Lidelse, Rædsel, Kval og Gru.<br />
Han stod med sin Dyrkelse af Nøgenheden her endnu helt paa Renæssancens<br />
Grund. Hans Følemaade var visselig ikke mere frisk og varm og skønhedsberuset, som<br />
da han i sine unge Dage malte Freskerne paa Kapellets Loft. Han var bleven Virtuos<br />
paa det Omraade, hvor han da havde været Mester. Men han var endnu i sit Inderste<br />
den samme som før. Han saa i det nøgne Menneskelegem den store Kunsts eneste<br />
værdige Genstand.<br />
Han forsmaaede Kostymet saa vel som Landskabet. Og han kunde endog i sine<br />
Engleskikkelser ikke faa det Legemlige korporligt nok. Hans Engle der i den ene Lunet<br />
tumler med Lidelseshistoriens Marterredskaber, slider som desperate Arbejdsmænd<br />
og Haandlangere med det store Kors. Englene i den anden Lunet har deres fulde Hyre<br />
med at rejse den svære Søjle, ved hvilken Jesus blev hudflettet. Man maa frygte for,<br />
at En af dem bliver knust under Søjlens Fodstykke; de baxer med den voldsommere<br />
end Marmorarbejderne i Carrara med en Søjle, der skulde lastes paa en Vogn. Saa<br />
aandigt Æmnet er, saa robust er Behandlingsmaaden.<br />
Men splitternøgne er Engle som Helgener og Mennesker. Det vilde have stridt imod<br />
<strong>Michelangelo</strong>'s kunstneriske Religion at give dem blot en Stump Linned om Lænderne.<br />
8<br />
Vi har af Aretinos Brev kunnet skønne, at den Tid var forbi, hvor Italiens Intellektuelle,<br />
Geistlige som Humanister, fandt Nøgenhed i Kunsten selvfølgelig. Og neppe mer end<br />
fjorten Aar lod man Maleriet i Fred.<br />
I Slutningen af 1541 var Dommedagsfresken fuldendt og blev afsløret. I Maj 1555<br />
besteg den mest lysrædde af alle Cardinalerne, Giovanni Carafa, Pavetronen som<br />
Paolo den Fjerde. Hans første Indskydelse var at lade den hele Freske hugge ned, og<br />
kun med Møje blev han overtalt til ikke at udstede en saa kunstfjendsk Befaling.<br />
I Stedet fik Mesterens talentfulde Elev, Daniele da Volterra, Ordre til at raade Bod<br />
paa Forargelsen ved at give de nøgne Skikkelser Klædebon. Han maatte desuden<br />
ændre den hellige Katerina's og den hellige Blasius's Stillinger, der af Paven ansaas<br />
for anstødelige. Som bekendt blev Daniele af Folkevittigheden i Anledning af denne